15 



pioarelor anale şi ventrale liberi. Anala cu 2/11 — 12 radii, 

 a doua dorsală c u 19 — 23 radii ni o i. 



Sinonime: 



Lucioperca (Perche-Brochetee) Marsigli, Danubius panon. mys., voi IV, 

 pag. 69, tab. 22, fig. 2. 



Perca lucioperca. Linne, syst. naturae (1766). Bloch, Oecon. Naturg. d. 

 Fische Deutschlands II., pag. 62, tub. 5. Meidinger, Icon. Piscium Austr., tab. 



1. P alias, Zograpbia Rosso-Asiat. voi III, pag. 246. Reisinger, Spec. Ich- 

 thyol. Hungar. (1830), pag. 14. Erw. Schnlse, Fauna Piscium Germaniee, 

 pag. 85 (1892). 



Perca Marina. Eichwaldt, Zoologia specialis, voi. III., pag. 82 (1831). 



Lucioperca sandra. Cuvier ei Valenciennes, Hist. nat. des Poissons, voi. 

 II, pag. 110., Tab. 15. Nordmann, Faune pontique, în Voyage de Demidoff 

 etc , pag. 363. Kessler, Zur Ichthyologie des Sudwestl. Kusslands, pag. 5. ; 

 Năchtrăge zur Icbtyhologie d. sudwestl. Hussl., pag. 6 (1857); Ausziige a. 

 d. Berichte iiber eine an die Nordwestlich. Kiisten d. Schwarzen Meeres 

 unternom. Reise II, pag. 2; Icbtbyologia Aralo-Caspi-pontică, pag. 202, No. 8. 

 Heckel u. Kner, Si'isswasserfische d. Osterreichiscbe Monarcliie, pag. 8, fig. 



2. Gunther, Catalogue of the Fisches intheBrit. Museum, voi. Ipag. 75. Pancic, 

 Pisces Serbise, pag. 621. Jeittelîes, Prodronius faunaD vertebratorum Hun- 

 garia* superioris, Wien 1862, pag. 45. Siebold, Susswasserfische von Mittel- 

 europa, pag. 51. Grimm, Fisching and Hunting on Russian Watters 1883, 

 pag. 6. Seeley, Freshwater Fisches of Europe (1886), pag. 39. Boulanger, 

 Procedings of the Zoolog, societ. of London 1892, pag. 412. Boulanger, 

 Catalogue of Perciforni Fisches in the British Museum, sec. ed., voi. I, pag. 

 52 (1895). Sabanejef, Peştii Rusiei (în limba rusă) St. Petersb. 1892, voi. 

 I, pag. 38. Warpachowski, Peştii de apă dulce ai Rusiei europene (în limba 

 rusă), 1898, pag. 33. E. Bade, Die Mitteleuropăischen Suswasseriîsche, pag. 

 47 (1902). 



Stizostedium lucioperca. Einar Lonnberg, The Ichthyologie of the Cas- 

 pian sea. 1900, Bihang tiel K. Svenska Yet.-Akadenhe Handlinger, Bd. 26, 

 Afd. IV, No. 8, pag. 4—7; 



Schillus Pallasii. Krynicki (după Kesler, Ichthyol., pag. 202). 



Br. 7, 1 D. 14—15, 2. D. 1—2/16—23, A. 2/11—12, P. 15, V. 1/5, C. 17, 

 Sq. 12—16/80—130/23—29. 



Şalăul este caracterizat prin corpul lui lungăreţ şi puţin comprimat la- 

 teral, având capul deasemenea lungăreţ şi profilul frunţii aproape drept, 

 puţin ascendent (şui). înălţimea maximă a corpului este la începutul primei 

 aripioare dorsale şi e coprinsă de 5 — 6 ori în lungimea totală a corpului 

 incluziv aripioara caudală. înălţimea minimă a corpului este la pedunculul 

 caudal — între 2 dorsală şi C — şi e conţinută de 14 — 15 ori în lungimea 

 totală a corpului. Lungimea totală a capului (socotită până la vârful pos- 

 terior al operculului) este conţinută de 3.8 până la 4.2 în lungimea to- 

 tală a corpului; ea variază după mărimea exemplarelor, cele mai mici având 

 un cap relativ mai mare. Ochiul este relativ mare V28 — l /' 3 s din lungimea 



