11 



Nordmann, Faune Pontique, (Voyage Demidoff III), pag. 855. Heckel U. 

 Kner, Siisswasserfische d. Oster. Monarchie, pag. 3. Gunther, Catalogue 

 of the Fishes in the British museum, voi. I, pag. 58. Siebold, Siisswsser- 

 fische von Mitteleuropa, pag. 44. Kessler, Ichthyolog. Aralo-Caspi-pontic. 

 (rus), 1877, pag. 200. Grimm, Fischerei und Jagd in d. russischen Gewăs- 

 sern, Berlin, Archiv fur Naturg. 1892. Seeley, Freshwater Fishes of Eu- 

 ropa, pag. 23. Boulanger, Catalogue of the Fishes. II ed. 1895, I, pag. 

 46. Einar Lonnberg, Contributions to the Ichthyolog. uf the Caspian 

 sea, pag. 4. 



Perca Vulgaris. Schaefer, Pisc. Bavar. Katishon. 1759. Agassis, Isis 

 1828, pag. 1.047. Bonaparte, Catalogo metodico dei Fesei europei, Na- 

 poli 1846, pag. 55. 



Br. 7, Dl 13-16, D2 1/13-15, P 13-14, V 1/25 A 2/7-19, C 17, L lat 58-68, 

 L. tr 7/9—13/15. 



Corpul îndesat şi puţin comprimat lateral ; înălţimea sa maximă se află 

 la începutul primei aripioare dorsale şi e conţinută de 3, 5 — 4 ori în 

 lungimea totală a corpului. La un exemplar foarte mare de 47 cm. lun- 

 gime am găsit înălţimea corpului de 15 cm. aşă că ea intră numai ceva 

 mai mult de 3 ori în lungimea corpului, pe când la exemplarele de o mă- 

 rime ordinară ea este cuprinsă în aceasta de aproximativ 4 ori (d. ex. un 

 exemplar de 29 cm. lungime are înălţimea de 71 mm.). Corpul este aco- 

 perit cu solzi ctenoizi şi bine iixaţi. 



Gura terminală se întinde înapoi până sub mijlocul ochiului. Pe toate 

 oasele gurii, atât pe fălci cât şi pe vomer şi palatine mici şi foarte nume- 

 roşi dinţi fini, dispuşi ca o perie de scărmănat lâna. Preoperculul cu mici 

 solzi este fin dinţat la marginea sa posterioară şi cu câţiva dinţi ceva 

 mai mari la marginea sa inferioară. Operculul are solzi numai pe partea 

 sa superioară şi puţini pe marginea sa inferioară ; la mijloc este acoperit 

 cu o placă mare netedă sau puţin striată care se termină cu un ghimpe 

 — -excepţional cu 2 — mare la partea sa posterioară. 



Ochiul este mare, cu un diametru aproape egal cu 2 / 3 din distanţa dela 

 vârful botului la marginea anterioară a orbitei. 



S'a pretins de către naturalişti însemnaţi, ca Schrank (1), Schăffer (2), 

 Bloch (3), Bonaparte(4:) şi chiar Agassis(h), că în apele Europei ar există 

 2 specii de Bibani: una caracteristică pentru apele Europei răsăritene — 

 şi în special pentru Dunăre, — numită de ei Perca vulgaris şi alta carac- 

 teristică apelor Europei apusene, numită de ei P. fluviatilis. Ca dovadă 

 despre aceasta ei luau diferenţa dintre desemnurile lui Marsigli si Mei- 

 dinger, făcute după exemplare din Dunăre, şi desemnurile lui Bloch şi 

 Schaeffer. 



(1) Schi'ank, Fauna boica, Niirnberg 1798. 



(2) I. Chr. Schaeffer, Piscium Bavar ico-Batisbonensiwm Pentas. Ratisbonae 1759. 



(3) M. E. Bloch. Oekon. Naturg. d. Fische Deutschlands. Berlin 1782-84. 



(4) C. I. Pr. Bonaparte, Iconografia della Fauna italica, III Pesci. Tab. 79 şi Catalog, metod, 

 dei Pesci europ. Napoli 1846. 



(5) Agassiz, Isis,Jahrg. 1828, pag. 1.047. 



