71 



tea sa superioară cu solzi foarte mici. Membrana branchială o sprijinită 

 de 5 radii branchiostoge, din cari ultimul formează tocmai marginea ei. 



Prima aripioară dorsală începe ceva mai în urmă decât pectoralele; ea 

 are 6 radii din cari cel puţin 4 cu vârfurile libere iiliformo. A doua dor- 

 sală e foarte lungă, baza ei fiind egală cu aproape 1 / 3 din lungimea cor- 

 pului; ea este ceva mai înaltă la începutul ei şi se îngustează din ce în 

 ce mai mult la partea ei posterioară. Anala caro constă din 14 — 16 radii 

 începe aproximativ sub radiul al III-lea al celei do a doua dorsale şi se 

 termină odată cu ea; ea este mult mai joasă decât dorsala şi radiile ei 

 sunt toate egale. 



Caudala care este uşor rotunzită are o lungime egală cu aproape 1 / 6 

 din lungimea totală a corpului. Pectoralele sunt lungăreţe, ovale şi ajung 

 înapoi până în dreptul celui al II-lea sau al III-lea spin al dorsalei a doua. 

 Ventrala este aşezată exact sub pectorale şi ajunge înapoi aproape până 

 la anus. 



Deschiderea anală este cam îndepărtată de începutul aripioarei anale 

 şi între ele se află o lungă proeminenţă de piele. 



Solzii sunt mici, ctenoizi şi au marginea lor liberă în forma unui unghiu 

 obtuz sau puţin rotunzită; ea e terminată cu 30 — 40 dinţi mici. 



Colorat iunea-. Coloarea generală a corpului este galben-cenuşie sau 

 galben-cafenie, iar pe ambele lături se întinde câte o serie de pete închise 

 din cari 8 — 10 sunt mai bine conturate. Partea ventrală este cu mult 

 mai deschisă, aproape albă. Bolul bate puţin în albăstruiu şi e stropit cu 

 pete negre, iar între gură şi marginea anterioară a ochiului se văd ade- 

 seori de fiecare parte câte 2 liniuţe negre. Aripioarele — afară de ventrale 

 şi anală, cari sunt aproape albe — sunt cenuşii şi acoperite cu dungi închise 

 undulato. Buzele sunt mai cenuşii, uniforme sau stropite cu mici pete 

 negre. 



Dimensiunile. Mai toate exemplarele ce le-am găsit au o talie mică, 

 cel mai mare avea 12 cm. lungime. 



Varietăţi. Această specie variază foarte mult. In afară de exemplarele 

 tipice pe cari le-am descris aici se mai întâlnesc adeseori unele albe ver- 

 zii şi altoie închise cu totul. Primele au fost deja descrise de Nordmann 

 ca o specie aparte sub numele de Gobius lacteus (= Gobius fluviatilis 

 var. lactea Kessler), iar cele de al doilea de către Kessler sub numele 

 de G. fluviatilis var. nigra. 



In apele noastre am găsit ambele forme, am putut însă constata că ele 

 sunt strâns legate prin tot felul de forme intermediare, aşâ că nu pot li 

 considerate decât ca varietăţi de coloraţiune, şi coloraţiunea lor însă se 

 explică prin natura fundului apelor în cari trăesc — ştiut fiind că peştii din 

 această familie au mai mult sau mai puţin calitatea ele a-şi adapta co- 

 loarea lor mediului în care se găsesc. 



Do asemenea s'ar mai putea considera încă ca o varietate exemplarele 

 descrise de Kessler sub numele de Gobius gymnotrachelus, cari însă s'a 

 dovedit de către I. F. Smitt că nu formează o specie aparte ci sunt iden- 

 tice cu Gobius fluviatilis. 



Biologia şi Distribuţia. Peştii din această specie trăesc mai mult în 

 apă dulce şi se întâlnesc atât în bălţile Dunării cât şi chiar foarte sus în 



