106 



şi Hoffbauer (3), şi a fost dusă în line de către Hoff ba aer (4) la un bun 

 sfârşit. 



Linia laterală, care începe dela marginea superioară a operculului, merge 

 peste tot aproape în linie dreaptă pe mijlocul corpului; ea este compusă 

 din mici tuburi cu pori simpli. Pe cap porii se pot observă mai cu seamă 

 pe inelul suborbitar şi pe preopercul. La varietatea rex cyprinorum solzii 

 sunt cu mult mai mari — adeseori dubli şi chiar tripli — ca la crapul obişnuit, 

 arată însă acelaş desen pe ei, după cum se vede chiar şi din vechile figuri 

 ale lui Marsigli. 



ColoraUunea. Coloarea generală a Crapului variază foarte mult ,şi mai cu 

 seamă după apa în care trăeşte: crapul de baltă sau cel dela mare din 

 faţa gurilor Dunării are o coloare foarte închisă, aproape neagră, pe când 

 cel din apele curgătoare, din Dunăre sau din gârlele ce unesc bălţile cu 

 Dunărea este cu totul deschis auriu. Schimbându-şi locul, el îşi schimbă 

 în scurt timp şi coloarea şi după aceasta pescarii recunosc imediat dacă 

 Crapul pe care îl pescuesc primăvara în bălţi este Crap care a iernat acolo, 

 sau dacă este proaspăt venit din Dunăre şi viceversa dacă Crapul pe care 

 îl prind în Dunăre este peşte de fluviu, sau a ieşit din baltă afară. Acest 

 fapt are iarăş importanţă practică, căci se ştie că pe de o parte atunci când 

 începe a intră peştele în bălţi pentru a se reproduce, trebuesc lăsate toate 

 gârlele deschise spre a-i lăsa intrarea liberă şi a nu-1 speria, iar pe de 

 altă parte când începe peştele a ieşi, trebuesc imediat îngrădite bălţile 

 şi gârlele pentru a nu-1 lăsa să fugă. Spinarea crapului este neagră bă- 

 tând în cenuşiu, alteori în albăstriu sau cafeniu; pe lături el este auriu 

 mai mult sau mai puţin închis, iar pe partea ventrală gălbiu. Aripioarele 

 dorsală şi anală au şi ele colorile părţii corpului pe care se află. Ven- 

 tralele şi pectoralele sunt mai deschise, iar în epoca de reproducţie bat 

 puţin în roşiu. 



Ca mai toate Cyprinoidele şi la Crap bărbaţii în epoca de reproducţie 

 capătă mici beşici pe cap, pe opercul, pe laturile corpului, etc. x\ceste 

 însă sunt cu mult mai mici şi mai rare decât la alţi peşti din această 

 familie şi dispar imediat după bătaie. 



Dimensiunile. Crapul ajunge în apele noastre la dimensiuni extraordinare, 

 necunoscute în apele Europei centrale şi occidentale. In special primăvara, în 

 timpul apelor mari în bălţile din Delta Dunării, ies ele sub insulele plutitoare 

 exemplare colosale având chiar aproape de 30 kgr. greutate. Cel mai mare 

 exemplar pe care l-am văzut eu avea 27 kgr., mi s'a spus însă de către 

 pescari că acum 30 de ani s'ar fi prins la mare în faţa gurii Sf. Gheorghe 

 un crap care avea 36 de ocale vechi şi că erâ atât de puternic că a rupt 

 năvodul. Lungimea crapilor nu creşte proporţional cu greutatea lor, căci 

 exemplarele bătrâne se îngroaşă mai mult decât cresc în lungime, aşâ de 

 exemplu un exemplar de 50 cm. lungime are o greutate aproximativă de 

 2 kgr., pe când exemplarul de 27 kgr. nu avea decât 1.10 m. lungime. 



(3) Dr. C. HoiTbauer, Beitrcige zar Alters- nud Wuchstumsbestimmung der Fische spez. des 

 Karpfeus, in Allg. Fischerei— Zeit. Miinchen 1898, şi în No. 13 din 1904. 



(4) Acelaş, Weitere Beitrăge zur Alters- und Waclistumsbestimmung der Fische, spez. des Kar[j- 

 fens. Zeitschrift. f. Fischerei. Berlin 1905. 



