108 



din nou, toată fuge în spre Dunavăţ şi Dranov şi nu se mai poate prinde 

 nici una. 



Se întâmplă în adevăr că primăvara în timpul apelor mari' Crapul este 

 înşelat de curentul de apă dulce şi dus la distanţe considerabile în mare, 

 de unde nemai putându-se întoarce rătăceşte pe lângă coastele mării până 

 ce în scurt timp moare. In anul 1893 fiind îmbarcat timp de 5 luni pe 

 un bastiment de răsboiu şi călătorind mereu în apele noastre teritoriale, am 

 putut observa foarte de aproape şi urmări soarta unui cârd de crapi ieşit 

 din bălţile Dunării printr'o gârlă şi rătăcit în apele mării. Peştele ieşise 

 clin lacul Razim prin Portiţa şi nemai găsind gura pe unde ieşise afară 

 porni în cârduri foarte mari — erau câteva sute de mii de kgr. — înspre 

 sud. In scurt timp ei şi-au schimbat cu totul coloarea devenind negri de 

 tot. Peste vreo câteva zile au ajuns la Constanţa — unde apa are deja con- 

 ţinutul normal de sare al Mării Negre: "1.7 % — Şi pescarii au avut o recoltă 

 foarte bogată. Acest Crap însă îşi pierduse cu totul gustul, aşâ că nu se 

 putea vinde decât cel mult cu 10 bani kgr. şi pescarii îl întrebuinţau ca 

 nadă la undiţele de Calcan. După câteva zile scoţând câteva exemplare şi 

 punându-le într'un acuariu am văzut că începură a orbi deja — ochii lor 

 deveniseră opaci — ; clupă alte 2 zile ei începură a-şi pierde şi echilibrul, îno- 

 tând cu burta în sus — se vede că apa sărată le atacase organele liniei 

 laterale — şi în fine în scurt timp se puteau vedea pe tot litoralul Mării 

 Negre din sus de Constanţa până la Sud de Mangalia cantităţi enorme de 

 crap mort, plutind pe mare sau aruncat pe maluri infectând aerul. 



Asemenea observaţiuni am mai făcut încă în numeroase rânduri, căci 

 aproape în fiecare an erau prin diferite gârle şi în special prin gârla îm- 

 puţită — între Sulina şi S-tul Gheorghe — cantităţi mari de crap, cari ne- 

 mai putându-se întoarce înapoi rătăcesc în mare până se pierd cu totul. 

 Adeseori ei ajung până la Constanţa unde intră în cantităţi enorme în 

 Talianele(l)de acolo, iar în câteva zile se văd morţi pe maluri infectând aerul. 



Aceste observaţiuni cred că sunt concludente şi noi putem afirma cu 

 siguranţă că Crapul nu este un peşte de mare, ci că ol se poate adapta 

 numai întru atâta ca să poată suporta întru câtva apa sălcie din faţa gu- 

 rilor fluviilor sau din unele lacuri litorale salmastre, cum e Razimul şi 

 cum e chiar şi Marea de Azow. 



Am fost nevoit să insist mai mult asupra acestei chestiuni, deoarece 

 ea are o importanţă mai mare, atât din punctul de vedere curat ştiinţific, 

 cât şi mai cu seamă din punctul de vedere practic al măsurilor ce tre- 

 buesc luate pentru cruţarea şi îmmulţirea acestei specii. Să vedem dar 

 acum care este modul de vieaţă al acestei specii, astfel cum se prezentă 

 ea în apele noastre naturale: 



Crapului ii plac bălţile cu un fund nămolos, puţin adânci ca să se 

 poată apa încălzi uşor şi cu câteva gropi de iernat şi cu vegetaţie bogată 

 pe margini. Aceste condiţiuni sunt îndeplinite în totul de bălţile Dunării 



(1) Talianul este un instrument mare de pescuit, caracteristic pentru coastele Mării Negre. Des- 

 cripţia sa am dat-o in lucrarea mea întitulată: Die Clupeinen des tvestl. TeiJes des Schmarsen Meercs. 

 Denkschriften der k. Akad. der Wissensch. Wien 1905. 



