124 



Dimensiunile. Caracuda obişnuită de prin heleştee are o lungime de 

 15 — 20 cm., în bălţile Dunării însă, unde are hrană suficientă, ea ajunge 

 la dimensiuni foarte mari, ajungând chiar la o lungime de 32 — 35 cm. 



Distribuţiunea. Caracuda trăeşte în toate regiunile terii afară de re- 

 giunea muntoasă, ea este un peşte de apă liniştită şi se găseşte în toate 

 heleşteele, în toate bălţile Dunării şi în lacurile litorale cari au apa dulce ; 

 niciodată însă în râuri şi în orice ape curgătoare precum nici în mare. 



Biologia. Caracuda este un peşte tipic de baltă şi de apă liniştită. Bălţile 

 cu un fund nămolos, stufâriile, cociocurile, toate jepcile cu apă puţin 

 adâncă, etc. sunt locurile ei de predilecţie, pe cari nu le părăseşte nici- 

 odată. Ea se hrăneşte ca şi Crapul cu tot felul de animale mici, crustacee, 

 vegetale în putrefacţie, etc. şi stă pe fund mulţuminduse cu ce găseşte, 

 fiind foarte rezistentă. Iarna se îngroapă în nămol. 



Epoca ei de reproducţie este ceva înaintea Crapului căzând de obiceiu 

 în Aprilie şi rareori pe la începutul lui Maiu. După observaţiunile d-lui Roco, 

 în bălţile Dunării ea se bate odată cu Văduvită, când apa are o tempe- 

 ratură de 16 — 20°. La bătaie ea iese în cârduri mari la apă mică şi face 

 mult sgomot în apă lepădând pe burueni câte 100.000 până la 300.000 

 de ouă. In acest timp ea năvăleşte la vintire, apoi se retrage înapoi la 

 stuf nepăzindu-şi ouăle până la desvoltare. Din cauză că îşi depune icrele 

 în aceleaşi locuri cu crapii şi adeseori şi în aceeaş epocă, se corceşte 

 adeseori cu ei, producând bastarzi. 



Părăsiţi. Până azi s'au găsit la Caracudă: 1 nematod, 1 Echinorhyncus, 

 2 trematozi, 3 cestozi, din cari Ligula diagramma şi L. monogramma îi 

 umplu cavitatea viscerală atât de tare, încât o deformează, şi în fine un 

 copepod Lernaeocera cyprinacea, care este foarte frecuent la mai toate 

 speciile de Cyprinoizi. 



întrebuinţarea. Caracuda — când nu miroase a baltă — are o carne 

 gustoasă, la noi în ţară mult apreciată. Ea se consumă foarte mult proa- 

 spătă — friptă pe grătar în saramură, sau friptă în untdelemn pentru zilele 

 de post — cât şi sărată. Ea este în cantităţi colosale în bălţile noastre ; 

 j- umai bălţile din Delta Dunării produc anual 2 — 3.000.000 de kgr. de ame- 

 stecătură cu Lin şi Ştiucă. (Ea nu se vinde decât rar separată, aşâ că nu 

 se poate face o statistică specială). 



Preţurile ei fiind foarte mici, între 5 — 25 lei suta de kgr., ea este 

 consumată foarte mult de popor. 



Pescuitul. Caracuda se prinde toamna şi iarna cu Năvoadele, primă- 

 vara si vara cu Vârsele, iar iarna cu Coteţele. La Gardurile cu leasă 

 sau la gârle nu cade niciodată. 



Nume populare. In Moldova se numeşte Caras, iar exemplarele mici 

 Cârăşel; în Dobrogea şi în tot restul terii Caracudă. La exemplarele mici 

 de tot de prin heleştee şi de prin jepci, cari nu cresc, am auzit în Buco- 

 vina, (ţinutul Sucevei) zicându-le Luniţa, iar pescarii Turtucăeni le zic 

 Caracudă ţopârlească. Ruşii şi Lipovenii din Deltă le zic Caras, Turcii, 

 Caracuda, Grecii Caracudia. Negustorii pescari fac diferinţă între Ca- 

 racuda de helesteu şi Caracuda de Dunăre. 



