127 



Linul are corpul îndesat şi puţin comprimat lateral ; înălţimea sa maximă 

 eele egală cu ] / 4 din lungimea sa totală şi grosimea sa egală cu 1 / 2 din 

 înălţime. Lungimea capului variază, putându-se cuprinde de 3 ] / 2 — 4 ori în 

 lungimea totală. Gura csie terminală, înconjurată cu 2 buze bine desvol- 

 tate, iar in fiecare colţ al ei are cale o mică musteaţă. Ochiul este relativ 

 mic, diametrul său fiind aproximativ egal cu v / 6 din lungimea capului. Dis- 

 tanţa preorbitară fiind egală cu aproape 2 diametre, iar cea inierorbitară 

 cu peste 27a diametre ale ochiului. La jumătate de distanţă intre vârful 

 botului şi ochi se află narinele cari sunt divizate fiecare în una anterioară 

 şi una posterioară şi separate între ele prinlr'o membrană care se ridică 

 în sus ca o perdea. Dinţii faringieni sunt cuneiformi. Profilul superior al 

 capului se prelungeşte — cu o mică întrerupere în regiunea occipitală — -în 

 profilul corpului formând un arc. 



Pe linia laterală, pe cap, pe preopercul, pe oasele suborbitoare şi pe 

 falca inferioară se văd o serie de pori foarte deşi, cari sunt orificiile ca- 

 nalelor mucifere. Tot corpul este acoperit cu o pătură epitelială groasă, 

 transparentă şi băloasă, sub care se ascund solzii, cari sunt foarte mici, 

 subţiri şi prelungiţi ; ei se reflectează de sub piele ca nişte mici puncte 

 aurii. Toate aripioarele sunt groase şi rotunzite. Dorsala şi anala au baza 

 scurtă. Dorsala este situată ceva mai aproape de coadă decât de vârful 

 botului. Primul ei radiu este foarte mic şi creşte treptat până la cel mai 

 înalt (al Vl-lea până la al VUI-lea), descrescând apoi din nou. Anala, a 

 cărei înălţime este aproape egală cu a dorsalei, începe ceva mai înapoi 

 dela deschiderea anală. Pectoralele şi ventralele sunt şi ele rotunzite şi 

 bine desvoltate. Caudala are şi ea marginile rotunzite, însă la mijlocul ei 

 nu este decât foarte puţin escavată. Primul radiu articulat — însă nu di- 

 vizat — dela ventrale este la bărbaţii adulţi foarte lăţit, îndoit şi îngroşat şi 

 dă un mijloc sigur de a recunoaşte sexurile ; la exemplarele tinere însă 

 această îngroşare nu se vede încă. 



Coloraţiunea. Coloarea generală a corpului variază foarte mult dela un 

 galben-verde-auriu deschis până la verde măsliniu închis şi chiar negru, 

 aceasta depinzând foarte mult şi de natura apei ; peştele prins în bălţile 

 mlăştinoase este aproape negru, iar cel prins în apa mai limpede e ceva 

 mai deschis. Aripioarele dorsală şi caudală urmează coloarea generală a 

 corpului, cele pectorale, ventrale şi anala sunt mai deschise bătând cu toate 

 puţin şi în violet. 



Dimensiunile. Linul ajunge în apele noastre şi mai cu seamă în băl- 

 ţile Dunării la dimensiuni foarte mari ; am văzut chiar exemplare de 40 

 cm. lungime, având o greutate de 1Y 2 kg r - Exemplarele obişnuite au 

 2B — 30 cm. lungime. 



Distribuţia. Ca şi Caracuda, Linul trăeşte în toate apele dulci, stătătoare 

 din ţară, afară de regiunea muntoasă. El este foarte răspândit ca peşte 

 de cultură prin heleştee, lipseşte însă cu totul în apele curgătoare ; de- 

 asemenea lipseşte în lacurile litorale sărate şi nu se scoboară niciodată la 

 mare, chiar nici în apa îndulcită dela gurile Dunării. 



Biologia. In modul de vieaţă Linul se aseamănă cu totul cu Caracuda. 

 Ii place apa stătătoare preferind bălţile cu fund nămolos şi nu iese nici- 

 odată la Dunăre, se hrăneşte ca şi Caracuda cu mici animale, crustacee, 



