130 



la mijloc şi are ambele ei loburi ascuţite şi egale. Solzii sunt de o mă- 

 rime mijlocie, mai lungi decât înalţi, iar la marginea lor posterioară ter- 

 minaţi printr'un unghiu obtus ; de obiceiu solzii dela partea anterioară a 

 corpului sunt ceva mai mici decât cei dela partea posterioară. Pe supra- 

 faţa lor sunt striaţi radiar în formă de evantaliu. Linia laterală este bine 

 vizibilă şi merge pe la jumătatea corpului în linie aproape dreaptă. 



Coloraţiunea. Coloarea generală a Mrenei este pe spinare verde bătând 

 în cenuşiu, pe laturi ceva mai deschisă, iar pe partea ventrală albuie. Câte 

 ndată exemplarele prinse au această coloarea uniformă, foarte des însă ele 

 sunt pătate pe spinare cu pete şi dungi mici închise cari se anostomozează 

 între ele. Alte daţi spinarea este ceva mai închisă de un verde măsliniu. 

 Aripioarele, afară de dorsală şi caudală, cari urmează coloarea generală a 

 corpului, bat puţin în roşu. Marginea caudalei de jur împrejur are o dungă 

 subţire neagră. Pe membrana care reuneşte radiile diferitelor aripioare şi 

 în special la dorsală sunt în totdeauna mici puncte sau pete negre. 



Dimensiunile. Mreana ajunge până la dimensiuni de peste 70 cm. 

 lungime, exemplarele obişnuite însă au între 40 — 50 cm. 



Respândirea. Mreana trăeşte în toate râurile noastre şi se urcă până 

 chiar în regiunea lor muntoasă. Din Bistriţa d. ex. ea se urcă chiar şi 

 în afluenţii ei mai mari ca: Tarcăul, Bicazul, Bistricioara, Largu, etc. In re- 

 giunea dealurilor şi în regiunea şesurilor ea este principalul peşte al râ- 

 urilor şi mai cu seamă în râurile mari ca: Prutul, Şiretul, Oltul, Jiul, Argeşul, 

 etc. Ea se scoboară până la Dunăre şi se pescueşte chiar primăvara în faţa 

 gurilor râurilor, totuş ea nu este aici decât un peşte întâmplător. Curios e că 

 aproape în fiecare vară pe la mijlocul lui Iulie am pescuit la mare, în gura Su- 

 Hnei, pui mici de Mreana, un caz interesant pe care nu l-am putut încă urmări 

 mai de aproape. Am colectat şi examinat exemplare din următoarele râ- 

 uri : Suceava, Moldova, Bistriţa, Bicaz, Tarcău, Trotuş (la Dărmăneşti), 

 Şiret, Prut, Argeş, Slănic, Prahova, Olt, Jiu, Lotru, Latoriţa, Bistriţa, (Olt) 

 Luncavăţ, Pârâul Doamnei, Dunărea la Galaţi, la Brăila, la Tulcea, la 

 gura Argeşului, la Ostrov şi la gura Sulinei, etc. 



Biologia. Mreana este un peşte numai de apă curgătoare. La râurile 

 de munte, ca d. ex. în Bistriţa ea se găseşte mai mult în şipote, unde apa 

 e mai puţin repede. Ea trăeşte de obiceiu la apă potrivită, nici prea la faţă, 

 nici prea la adânc, stă mult pe sub pietre sau pe lângă ele şi se hrăneşte 

 vara cu viermi, larve de insecte, etc. ; iarna se găseşte în stomahul ei mai 

 mult mâl. In timpul iernii ea se adăposteşte în grupuri pe sub pietre şi pe 

 sub maluri, unde stă aproape amorţită sau se mişcă numai foarte încet. 

 Pescarii cunosc bine locurile ei de hibernaţiune şi le prind câte odată 

 chiar numai cu mâna mişcând încet pietrele din loc. Epoca ei de repro- 

 ducţiune e prin luna lui Maiu şi Iunie; prin pâraele de munte, unde apa 

 o rece, e chiar şi mai târzie, tocmai pe ia sfârşitul lui Iunie (Sft. Petru). 

 Ouăle Mrenei sunt mari ca sămânţa de meiu şi o femelă leapădă între 

 8 — 10.000 de boabe. La bătaie iese în cârduri mai mari şi lipesc icrele 

 de pietre pe fundul apei în locurile unde curentul nu e prea mare. In 

 timpul reproducţiunii bărbatul capătă pe partea superioară a corpului acei 

 mici năsturei caracteristici pentru haina nupţială a Cyprinoidelor. 



