Barbus Petenyi : Heckel, Die Fische Ungarns, 1848, în Haidinger's 

 Berichte iib. die Mittheil. v. Freunden der Naturwiss. in Wien, Bd., III, şi 

 traducerea în limba ungară de Chyser Kornel. Heckel, Verhandlg. der 

 zool.-botan. Ges. Wien, 1853, pag. 29. Heckel u. Kner, 1. c, pag. 87. 

 Pancic, 1. c, pag. 81. Jeltteles Prodrom. Faunae Vertebr., etc., pag. 54. 

 Siebold., 1, c, pag. 111. Gunther Catalogue, etc, VII, pag. 95. Kessler., 

 îhtiolg. Aralo-Caspi-pontică, pag. 248, No. 63. Seeley, I. c. Bade, 1. c, 

 pag. 109. 



Pseudobarbus Leonhardi: E. A. Bielz, Uebersicht der lebenden Fische 

 Siebenbiirgens, 1853, pag. 11 (cu o tabelă cu 5 figuri). 



D3/8, Pl/14, V2/8, A3/5, C. 19, L. lai, 55—60, L. transv. 1 ^ 



Această specie se deosebeşte de precedenta: 1) Prin forma generală a 

 corpului, fiind puţin mai îndesată; 2) Prin forma botului, care nu este atât 

 de mare; 3) Prin buze, cari nu sunt atât de cărnoase; 4) Prin partea pos- 

 terioară a capului, care este mai groasă; 5) Prin aripioara dorsală, la care 

 aicea spinul osificat este cu mult mai subţire şi nedinţat la partea sa pos- 

 terioară; 6) Prin aripioara anală, care are radiile mai lungi, aşa că cul- 

 cată ajunge îndărăt până la originea caudalei, şi în fine 7) Prin coloraţiu- 

 nea corpului, care e cu totul diferită, prin dimensiunile sale, prin distri- 

 buţia ei, etc. 



Coloraţhinea acestei specii e diferită de cea precedentă. Ea are spinarea 

 cu mult mai vânătă şi e acoperită cu pete mari închise cari se unesc 

 între ele. Numai partea ventrală rămâne mai deschisă. Asemenea şi ari- 

 pioarele: dorsală, pectorale şi caudală urmează coloraţia generală a corpului 

 şi sunt şi ele pătate cu pete mai închise, numai ventralele şi anala- rămân 

 nepătate şi au o coloare galbenă deschisă care bate în roşu. 



In privinţa dimensiunilor e de remarcat că această specie e cu mult mai 

 mică decât cea precedentă. Cum zic pescarii, «ea ajunge cel mult de-o ocâ». 



In privinţa distribuţiei se deosebeşte de asemenea. Ea este mai mult 

 restrânsă în partea muntoasă şi deluroasă a râurilor şi nu se scoboară 

 atât de jos la şes; la Dunăre nu am întâlnit-o niciodată. 



In privinţa biologiei, a modului de hrană, reproducţiei, etc. cât şi în 

 privinţa întrebuinţării şi a modului de prindere nu diferă întru nimic de 

 cealaltă specie. 



Nume populare. Numele generic e ca şi la cealaltă, Mreană, Breană şi 

 Mbreană, numai că în unele locuri pescarii o deosebesc sub numele de 

 Mreană cenuşie (Rroşteni), Mreană vărgată şi Mreană pătată. 



