134 



Nistrului numai forma obtuşirostris. In apele noastre se găsesc exemplare 

 din ambele forme. 



In afară de caracterele arătate prin diagnoză, mai putem relevă următoarele: 



Corpul are forma unui fus cu coada înaltă şi turtită lateral. Capul 

 gros, cu botul obtuz şi cu fruntea bombată. Gura inferioară şi îngustă, 

 nu ajunge nici până sub narine; ea este înconjurată de 2 buze nu prea 

 cărnoase şi are la capetele ei câte un fir de mustaţă gros, însă nu toc- 

 mai lung, aşa că nu se întinde decât până sub ochi. La jumătatea distan- 

 ţei dintre ochi şi vârful botului sunt de fiecare parte narinele; acestea sunt 

 dublate, într'o narină anterioară şi una posterioară şi separate între ele 

 printr'o membrană. Dorsala este cu baza scurtă şi e cu mult mai înaltă 

 decât lungă. Deasemenea şi anala ; aceasta e atât de împinsă înapoi, încât 

 deschiderea anală e îndepărtată de ea, fiind situată la mijloc între în- 

 ceputul aripioarei anale şi inserţiunea ventralelor. Caudala este la mijloc 

 divizată în 2 loburi egale şi rotunzite la marginile lor. Solzii sunt de o 

 mărime mijlocie şi linia laterală e foarte lămurit vizibilă; ea merge cam 

 în linie dreaptă aproape pe la jumătatea corpului. 



Coloraţiunea. Coloarea generală a corpului este: pe spinare şi pe par- 

 tea superioară a capului cenuşiu sau verde cenuşiu pătat cu puncte şi 

 pete negre neregulate, pe laturi argintiu prin care străbate coloarea gal- 

 benă a pielii; în dreptul liniei laterale corpul e pătat adeseori cu o serie 

 de 7 — 10 pete mari rotunde negre albăstrii. Partea superioară a capului 

 este mai închisă decât restul corpului. Aripioarele dorsală şi caudală au 

 o serie de 3 sau 4 dungi transversale compuse din o serie de puncte în- 

 chise cu cari este pătată membrana care reuneşte radiile lor. Celelalte ari- 

 pioare sunt gălbii sau gălbii cenuşii. 



Irisul este galben auriu sau galben cenuşiu. 



Dimensiunile la cari ajunge în apele noastre sunt de 10 — 13 cm. lungime. 



Distribuţia. El este răspândit în aproape toate apele noastre dulci, am co- 

 lectat exemplare atât din păraele noastre de munte cât şi din Dunăre şi 

 diferitele bălţi ale ei până în Deltă, precum şi din mai toate râurile din ţară. 



Este cel mai comun şi mai răspândit peşte care populează col mai ne- 

 însemnat pârău. 



Biologia. Se găseşte în tot felul de ape dulci, preferă însă pe acele 

 cari nu au un fund prea nămolos, îi plac mai cu seamă pâraele de munte 

 cu fund pietros, nisipos sau argilos. Se hrăneşte cu animale mici, vermi, crus- 

 tacee, insecte şi materii vegetale în descompunere. Epoca sa de reprodu- 

 cere e prin Maiu şi Iunie, când iese cu cârdul la apă mică şi leapădă 

 icrele în mai mulţi răstimpi. Ouăle bat în albastru şi au un diametru ca 

 de 2 mm. liecare. In epoca de reproducţie masculul capătă pe spinare şi 

 pe cap năsturaşii caracteristici Cyprinidelor. 



întrebuinţarea acestui peşte este foarte mică, numai ţăranii îl prind 

 pentru borş. Nu are aproape nici o valoare comercială. 



Pescuitul. Porcuşorul se prinde mai cu seamă prin pârae cel mai mult 

 de către femei cu Cereala sau Crăsnicul {CrestaşuT), Halăul sau Lej- 

 nicul. El mai cade în pârae la Gărduţul cu leasă (Suceava) Neamţ, 

 Bacău, etc.) sau la Gărduţul cu legănuş (Oltenia). 



Nume populare: Porcuşor, Porcan (Neamţ), Porcoiu (Prahova), Porco- 

 iaş, Porcuşor de vad (Bârlad). 



