137 



pentru a formă marginea pedunculului caudal, a cărei înălţime este egală 

 cam cu i / s din înălţimea maximă a corpului. 



Aripioarele dorsală şi anală au bazele lor de o lungime mijlocie. Ra- 

 diul osos dcla începutul lor este neted, nedinţat. Dorsala începe in tot- 

 deauna foarte puţin în urma inserţiunii ventralelor. Anala este foarte în- 

 pinsă înapoi, aşa că deschiderea anală este chiar ceva mai apropiată de 

 ventrale decât de începutul analei. Caudala este bifurcată la mijlocul ei, 

 având ambele loburi egale. 



Solzii sunt cu totul netezi, mărişori, mai înalţi decât lungi şi se acoper 

 numai puţin unii pe alţii. Linia laterală este limitată numai pe cei dintâi 

 5 — 6 solzi. Intestinul lor e foarte lung şi face 5 întorsături. 



Coloraţiunea. Bărbatul şi cu femela afară de epoca de reproducere 

 nu se deosebesc între ei, decât cel mult printr'o papilă genitală lungi ca 

 de 5 mm. pe care o are femela. In timpul reproducerii însă este un di- 

 morlism foarte pronunţat. 



In timpul în afară de epoca de reproducere spinarea este cenuşie sau 

 bate în verde. Laturile sunt argintii bătând în albastru, iar pe mijlocul 

 coadei, începând dela marginea caudalei până aproape de mijlocul corpu- 

 lui se întinde o dungă lată verde cu un luciu metalic puternic. Dorsala 

 şi caudala sunt cenuşii închise, iar celelalte aripioare bat în roş. Dorsala 

 este pătată pe tot lungul ei cu 2 dungi compuse liecare clin câte o serie 

 de puncte cafenii închise cu cari e pătată membrana care uneşte radiile ei. 



In timpul reproducerii însă colorile se schimbă cu totul. Bărbatul 

 arată o bogăţie de colori mai frumoase decât la toţi peştii de apă dulce 

 şi cu un luciu metalic foarte strălucitor; în general corpul irizează bă- 

 tând în violet, albastru ca oţelul, verde şi roşu. 



Piesele operculare, spinarea şi suprafaţa corpului deasupra regiunii ari- 

 pioarei anale sunt violete. Dunga de pe coadă iea o coloare splendidă de 

 smaragd ; pieptul şi burta portocalii sau roz argintii. In urma opercu- 

 lului o pată argintie înconjurată cu altele violete închise. 



Dungile de pe aripioara dorsală devin mai vii şi mai pronunţate, anala 

 roşie, iar celelalte transparente cu un ton roşu peste ele. Caracteristic e că 

 în acest timp pe tot lungul buzei de sus, deasupra gurii, se formează ca 

 o chingă plină cu mici năsturaşi osoşi asemănători cucei ce se formează 

 şi la alţi j Cyprinizi în epoca de reproducţie ; câte una asămănătoare însă 

 cu mult mai mică se formează şi deasupra fiecărui ochiu. 



La femelă, care în totdeauna este mai mică decât bărbaţii si mai puţin 

 înaltă, coloraţiunea este cu mult mai palidă ; în schimb însă papila geni- 

 tală se lungeşte în epoca de reproducţie foarte mult trecând chiar peste 

 capătul caudalei; ea devine elastică şi se colorează în roşu sau portocaliu. 



Dimensiunile maxime la cari ajunge în apele noastre nu întrec 8 cm. 

 lungime. 



Distribuţia. Blehniţa este răspândită în toată ţara în bălţi şi heleştee, în 

 băltoacele formate de râuri sau în braţele lor aşâ zise moarte, unde apa e 

 stătătoare, chiar în râuri în regiunile unde apa nu e prea repede, etc. In 

 bălţile Dunării am găsit-o pretutindeni până lângă gurile Dunării. E foarte 

 abundentă în lacul Snagov. 



