138 



Biologia. Boarea trăoşte mai cu seamă în. apele stătătoare, la lacuri 

 puţin adânci şi expuse la soare, se găseşte însă şi in râuri în regiunea 

 unde ele curg mai încet. Se hrăneşte mai cu seamă cu Plankton şi alge. 

 Epoca sa de reproducţie cade pe la linele lui April şi Maiu, chiar până în 

 Iunie. 



E foarte curios că locul unde-şi depune icrele acest peşte este în cavitatea 

 hranchială a scoicei de baltă (Anodonta) şi pentru acest scop se serveşte 

 femela de tubul lung pe care-1 capătă în epoca de reproducere. Ouăle sunt 

 foarte puţin numeroase şi mari având un diametru de 3 mm. După de- 

 punerea ouălor tubul se atrofiază clin nou şi rămâne în loc numai mica pa- 

 pi lă genitală pe care am descris-o mai sus. 



întrebuinţarea. Acest peşte, având o carne amară, nu se mănâncă şi nu 

 are absolut nici o valoare comercială. 



Numele populare. In Moldova Behlita şi Blehtiiţă, la Snagov Boarea 

 şi Rânchiţă, în Prahova (pârâul Verbilău) Lăteaţă ; de asemenea liind 

 foarte mult confundat cu alţi peşti i se mai zice Plăticuţă, Cosăcel, Ro- 

 sioară, etc. In Botoşani mi s'a spus numele Plutică. 



7. Gen. Abramis. Cuvier. 



(Regne animal.) 



Dorsala, care e tăiată oblic dinainte, înapoi formând un vârf 

 foarte ascuţit, are baza scurtă. Anala cu basci foarte lungă ; Cau~ 

 dala bifurcată, vârful ei inferior fiind mai lung decât cel superior. 

 Solzii bine fixaţi, de o mărime mediocră. Corpul foarte comprimat la- 

 teral. Pe muchea spinării între cap si începutul dorsalei solzii lasă o 

 cărare mediană liberă, care e mărginită de ambe'e părţi cu solzi mai 

 mici, Porţiunea pântecelui dintre inserUunea ventralelor şi deschiderea 

 anală foarte comprimată formând o muche ascuţită fără solzi pe ea. 

 Gura cu buze subţiri si fără mustăţi. Dinţii faringieni aşezaţi pe câte 

 o singură serie după formula 5 — 5. 



Peştii cari compun acest gen cât şi cei din genul următor — foarte de 

 aproape înrudit cu acesta— formează populaţiunea principală a bălţilor de 

 inundaţiune şi mai cu seamă a jepcilor Dunării. Pescarii noştri îi numesc 

 cu numele de: Peşti albi sau Albitură, având apoi pentru fiecare specie 

 si chiar pentru diferitele dimensiuni ale fiecărei specii diferite numiri 

 (deci nu trebue a se confunda Albitura dela noi cu «poissons blancs» 

 a Francezilor, prin cari ei înţeleg mai cu seamă speciile lui Alburnus). 

 Aceşti peşti joacă un mare rol ca hrană a populaţiunii noastre rurale. 



