141 



Color aţiun ea , haina nupţiala, etc. Coloarea Plăticăi variază Toarte mult 

 după apa în care trăeşte; cele caii trăesc la apă curgătoare sunt cu mult 

 mai deschise, cu solzii aurii şi cu spinarea verde cenuşie; din contră, cele 

 cari trăesc la baltă au solzii argintii şi spinarea aproape neagră. Din lacul 

 Znagov se aduc plătice cu corpul atât de negru, încât par'că ar fi afumate cu 

 cărbune. In genere coloraţiunea e următoarea: spinarea cenuşie mai mult 

 sau mai puţin închisă, laturile corpului argintii sau aurii, partea ventrală 

 albă gălbuie, iar regiunea jugulară bate câte odală — mai cu seamă la ma- 

 sculi în epoca reproducţiei — puţin în roşu. Aripioarele — şi aceasta este 

 un caracter distinctiv pentru această specie — sunt toate cenuşii bătând în 

 albastru. Irisul este auriu sau argintiu — după apa din care provine exem- 

 plarul — şi puţin pătat cu negru. 



In timpul reproducţiei masculul capătă aproape pe tot corpul o mulţime 

 de mici năsturaşi conici ca de vreo 3 m.m. diametru, cari la început 

 sunt albi, iar în urmă se îngălbenesc. Ei acoper în mare număr botul, 

 toată partea superioară a capului împreună cu operculele, toată spinarea, 

 mai toată regiunea deasupra aripioarei anale şi chiar radiile tuturor ari- 

 pioarelor afară de dorsală. Aceşti butoni sunt formaţi, după cercetările lui 

 Riebold — din celule epiteliale. Curios e că adeseori chiar în afară de epoca 

 de reproducere se prind exemplare cu această haină. Pescarii noştrii con- 

 sideră aceşti butoni ca o boală de piele şi zic că e Plătică răpănoasă. 

 Adeseori se prind în bălţile noastre unele exemplare colorate cu totul roşu, 

 ca şi cum ar avea injectată o coloare pe sub solzi. E probabil că avem 

 a face cu un caz patologic. Pescarii le zic acestor exemplare împăratul 

 plăticăi. 



Dimensiunile. Dintre toţi Abramzii Plătica ajunge la cele mai mari di- 

 mensiuni, exemplare de 60 şi chiar 70 cm. lungime, având o greutate până la 

 4 kilograme, nu sunt o raritate. Totuş exemplarele obişnuite ce se întâlnesc 

 zilnic în comerţ au o lungime de 30 — 40 cm. Exemplarele mai mici, dela 

 25 cm. în jos, sunt deosebite de pescari sub numele special de Cârjancă. 



Distribuţia. Plătica trăeste mai cu seamă în bălţile Dunării, în lacurile 

 litorale cu apă dulce, în diferite lacuri ca Znagovul, etc. Ea se găseşte 

 însă şi în Dunăre precum şi în partea de jos a râurilor, cu bălţile pro- 

 venite din inundaţiunile lor. Lipsesc cu totul la mare. 



Biologia. Plătica preferă mai cu seamă bălţile cu apă liniştită, cari au 

 un fund nămolos şi acoperit cu plante. Ea se ţine mai mult pe lângă fund 

 la oarecare adâncime. Apa sărată nu prea o suportă şi de aceea lipsesc 

 în Razim şi în faţa gurilor Dunării; în anul 1895 rupându-se digul care 

 desparte lacul Siutghiol de mare şi intrând apă sărată înăuntru, am vă- 

 zut murind o mulţime de plătici din această cauză. Ea trăeşte în cârduri şi 

 emigrează dela o baltă la alta. 



Hrana ei constă din tot felul de insecte şi larvele lor, viermi, crus- 

 tacee şi burueni. Ea turbură în totdeauna apa prin modul său de a se 

 hrăni şi rupe buruenile de pe fund, cari ies la suprafaţă, aşâ că pescarii 

 cunosc în todeauna după acest indiciu unde este peştele. 



Plătica de Dunăre intră în bălţi primăvara cam odată cu Şalăul, iar 

 epoca ei de reproducţie este odată cu Crapul, adică când apa ajunge la 

 o temperatură de 18°. In timpul reproducerii, ele se cârduesc şi pleacă 



