144 



egală cu aproape H/2 ori diametrul ochiului, iar cea interorbitală cu de â 

 ori acest diametru. Intre vârful botului şi ochi la egală distanţă de ambele 

 se află narinele dublate, din cari cea anterioară e rotundă şi mai mare, 

 iar cea posterioară eliptică. Oasele faringiene sunt mai groase şi mai 

 scurte, dinţii sunt comprimaţi lateral. 



Solzii sunt de o mărime moderată şi au pe ei un striaj rar radiar. 

 Pe linia mediană a spinării, după aripioara dorsală, ei formează o carenă 

 care se întinde până la începutul caudalei; e un fel de continuare a cărării 

 fără solzi de pe linia mediană dorsală anterioară. Linia laterală, care este 

 bine pronunţată, e aproape paralelă cu marginea inferioară a corpului. 



Dorsala începe la jumătatea corpului, deasupra părţii posterioare a bazei 

 ventralelor, ea e aproape de 2 ori mai înaltă decât lungimea bazei ei 

 şi ceva mai mică ca â / 4 din înălţimea maximă a corpului. Pectoralele sunt 

 egale cu ] / 7 din lungimea totală, însă distanţa dela vârfurile lor când sunt 

 culcate până la înserţiunea ventralelor e egală aproape cu jumătatea lun- 

 gimii lor. Anala are aproape pe jumătate din înălţimea dorsalei; ea începe 

 cu mult în urma ultimilor radii ai dorsalei. 



Color atiunea. Coloarea generală a corpului este următoarea : pe spinare, 

 pe bot precum şi pe toată partea superioară a capului până sub ochi 

 corpul este colorat cenuşiu bătând în albastru, sau de coloarea plumbului; 

 pe laturi este alb argintiu. Aripioarele dorsală şi caudală urmează aproxi- 

 mativ coloarea generală a părţii corpului pe care sunt situate, fiind colo- 

 rate şi ele albastru cenuşiu cu puncte mici închise. Pectoralele, ventralele 

 şi anala au o culoare alb gălbie care la baza pectoralelor şi a analei trece 

 în roş portocaliu. Marginea analei e pătată cu negru. In timpul reproducţiei 

 colorile se schimbă; atunci la amândouă sexurile partea superioară a corpului 

 e neagră până la jumătatea sa, iar buzele şi partea ventrală devin portocalii 

 închise. Şi aicea masculii au în epoca reproducţiei acele îngroşări ale 

 epiteliului, însă aicea sunt numai ca nişte mici puncte. 



Dimensiunile. Lungimea obişnuită a Morunaşului, cum se prinde în apele 

 noastre, e cam de 25 — 30 cm. 



Distribuţiunea. Morunaşul se găseşte numai în Dunăre cu bălţile ei şi 

 la mare în faţa gurilor; niciodată însă nu intră şi în afluenţii Dunării. 

 Cele mai mari cantităţi se prind la Gura Sf. Gheorghe în mare. 



Biologia. Morunaşul este mai mult un peşte migrator. El trăeşte la 

 mare în apa sălcie din faţa gurilor Dunării şi intră în Dunăre şi mai cu 

 seamă în bălţi pentru a se reproduce. El intră în Dunăre primăvara, pro- 

 babil încă când nu s'a rupt ghiaţa, căci tocmai acesta e singurul timp 

 când se prinde aicea în cantităţi mai mari pe sub ghiaţă la adâncimi de 

 5 — -6 m. In bălţi el intră primăvara şi stă tot anul. Epoca sa de repro- 

 ducţie e prin Aprilie şi Maiu; el leapădă icrele în bălţi pe fund — dacă e 

 vârtos — sau pe plante acuatice. Femela leapădă cam la 2 — 300.000 

 de icre. 



Hrana morunaşului este ca şi a celorlalte Abramide, adică: viermi, crus- 

 tacee, insecte şi burueni acuatice, etc; el se îngraşă în bălţi foarte mult. 



întrebuinţare. Morunaşul are o carne foarte gustoasă şi grasă. El nu se 

 prinde niciodată în cantităţi aşâ de mari, încât să poată avea vreo valoare 

 comercială deosebită; în totdeauna se vinde numai printre alţi peşti. 



