146 



tânăr un nume deosebit de Cossac caraghios (adică Cosae cu ochi mari 

 sau negri). 



Dorsala este înaltă fiind egală cu aproape 3 / 4 din înălţimea corpului sau 

 cu de 2 — 2y 2 ori lungimea bazei sale. Primul ei radiu este de 3 ori mai 

 lung decât ultimul. Anala începe cam pe sub mijlocul dorsalei, este foarte 

 lungă ajungând chiar până la 41 de radii moi şi se întinde până aproape 

 de inserţiunea caudalei. Primul ei radiu este egal cu 1 / 2 primului dela 

 dorsală şi e de 5 ori mai mare decât ultimul ei radiu. Pectoralele iau 

 cam 77 din lungimea totală şi culcate se întind înapoi până peste baza 

 ventralelor. Solzii sunt ceva mai mici decât la celelalte specii şi numărul 

 striajelor radiare în formă de evantaliu e cu mult mai mic (4 — 7). Linia 

 laterală e bine pronunţată. 



Goloraţiunea. Spinarea este neagră albăstrie, laturile argintii, aripioarele 

 pereche sunt gălbii, cele nepereche cenuşii; toate cu negru cenuşiu pe 

 margine. 



Dimensiunile la cari ajunge de obiceiu sunt cam de 25 — 30 cm.; excep- 

 ţional însă, el poate creşte mult mai tare, chiar până la 2 kgr. 



Distribiiţiunea. Cosacul trăeşte mai cu seamă în Dunăre şi în toate bălţile 

 ei până la mare. In râuri se rătăceşte numai în partea lor inferioară pentru 

 a intra în bălţile lor de inundaţie. 



Biologia. In această privinţă el se aseamănă mult cu Plătica. El este 

 un peşte de baltă căruia îi place nămolul şi stuful. Primăvara intră prin 

 bălţi încă de prin Fevruarie, se hrăneşte cu animale mici, crustacee, larve 

 de insecte, vegetale, etc. Epoca sa de reproducţie e foarte timpurie şi cade 

 de obiceiu în a doua jumătate a lunii lui Martie întârziindu-se câte odată 

 până la începutul lui Aprilie. Temperatura apei care-i convine mai mult 

 pentru reproducţie este între 8° şi 12°. 



Întrebuinţarea. Cosacul este un peşte foarte căutat de poporul nostru şi 

 se consumă la ţară sărat la butoaie în cantităţi foarte mari. El însă nu este 

 in atât de mari cantităţi în apele noastre pe cât se consumă în ţară şi de 

 aceea se importă mult din Rusia dela gurile Donului şi Niprului. In bălţile 

 din delta Dunării se scoate câte cel mult 6 — -8.000 kgr. anual, iar în băl- 

 ţile din susul Dunării cantitatea nu e mai mare. 



Pescuitul cosacului se face cu năvoadele şi vârşele în tot timpul anului. 



Nume populare. Numele său general, atât la pescarii români cât şi 

 chiar la Lipoveni şi Greci este Cosac. Pescarii români şi Turtucăenii 

 deosebesc 2 feluri : Cosacul nemeş care este ceva mai mare, «mai ră- 

 sărit», şi Cosacul caraghios care e ceva mai mic cu ochii mari. Ei mai 

 zic la Cosacii de mărimea mijlocie : Cosâcuţă. Lipovenii mai numesc 

 cosacu Ţopa. 



Bastarzi (?). După credinţa pescarilor, Cosacul se corceşte cu Batca şi 

 dă un bastard care rămâne în totdeauna mai mic, acestuia îi zic ei Boţog. 

 Descripţia urmează (vezi Abr. sapa. Pali). 



