UI 



4. Sp. Abramis sapa Pali. 



Tab. XII. Fig. 59. 



Gura mică semi-inf erioar ă ; botul obfcus, gros şi rotunzi-t. 

 Corpul de o înălţime mijlocie şi foarte comprimat lateral. 

 Anala foarte lungă cu 38 — 45 radii moi; începe înainte de 

 sfârşitul dorsalei. 



> 



Sinonime : 



Brama secunda foem. : Marsigli, 1. c, IV, tab. 17. 



Cyprinus sapa : Pali. Zoograph. III, pag. 328. 



Cyprinus clavetza: Gilldenstaedt, in Pali. Zoogr. III. 

 Abramis schreibersii : Heckel, An. d. Wiener Mus. I, pag. 227, tab. 20, 

 fig. 4. 



Abramis sapa: Nordnmnn, 1. c, pag. 506, tab. 21 (figura foarte bună). 

 Heckel u. Kner, 1. c, pag. 115. Siebold, 1. c, pag. 131, Pancic, pag. 90. 

 Kessler, Nachtrăge zur Ichtbyol., pag. 21; Ihtiolog. Arâlo-Caspi-pontica, 

 pag. 262, No. 207. Gunther, Catalog. III, pag. 302, Grimm, 1. c, pag. 227. 

 Bade, 1. c, pag. 155. 



Leuciscus sapa : Cuvier el Valenciennes, XVII, pag. 49. 



Această specie se aseamănă foarte mult cu Cosacul, atât prin forma ge- 

 nerală a corpului care este aproape aceeaş, fiind aicea numai puţin mai 

 comprimat lateral şi ceva mai înalt, cât şi prin lungimea analei care ajunge 

 a avea chiar până la 45 de radii moi. De asemenea se aseamănă şi prin 

 forma celorlalte aripioare şi în special a pectoralelor cari ajung şi aici 

 până la baza ventralelor. Ea se deosebeşte însă de Cosac: prin forma ca- 

 pului care este foarte scurt, cuprinzându-se mai bine de 6 ori în lungimea 

 totală; prin forma botului care este scurt, obtus şi foarte bombat între 

 ochi ; prin gura sa care este inferioară, falca de sus acoperind uşor pe cea 

 de jos, prin ochii săi foarte mari, etc. Diametrul ochilor este egal cu 1 / 3 

 din lungimea capului, distanţa preorbitară fiind mai mică decât diametrul 

 ochilor, iar cea interorbitară aproximativ egală cu l 1 / 2 diametru. Tocmai 

 prin aceste caractere însă — forma capului, botului, gurii şi ochilor — această 

 specie se apropie foarte mult de genul Blicca. înălţimea corpului se cuprinde 

 de 3y a ori în lungime. 



Oasele faringiene reprezenta o formă intermediară între oasele Plăticăi 

 şi ale Morunasului, ele nu sunt nici asâ de subţiri si lungărete ca la Plătică, 



i î 7 i i ? O > 7 



dar nici aşa de scurte şi îndesate ca la Morunaş. , 



In privinţa celorlalte caractere specia aceasta se aseamănă aproape în 

 totul cu Cosacul, numai că caudala este aicea cu mult mai lungă şi vârful 

 ei inferior este cu mult mai lung decât la toate celelalte Abramide. 



