158 



Numele populare sunt : Sabiţă, Saghiţâ, Săbioară, Săbicioarâ, Sâ- 

 biiţă. Lipovenii din Dobrogea o numesc Cihon, pescarii greci Spatop- 

 saro, iar Turcii Colaci balâc. 



Pescuitul. Se prinde vara la Leasă, iar toamna şi iarna cu Nevoadele. 

 Cade însă şi în alte plăşi cari pescuesc mai mult la suprafaţa apei. 



X. Gen. Alburnus Heckel. 



Corpul lungăreţ, comprimat lateral cu linia laterală joasă. Solzii 

 caduci argintii şi foarte lucioşi. Gura superioară, cu buze subţiri şi 

 fără mustăţi. Pe mijlocul fălcii inferioare o proeminenţă care se po- 

 triveşte exact într'o scobitură din mijlocul fălcii superioare. Dinţii fa- 

 ringieni pe 2 serii după formula 2. 5 — 5. 2 (sau excepţional 2. 5 — 4. 2), 

 cu vârfuri cârligate. Dorsala cu baza scurtă, anala cu baza lungă, cel 

 puţin cu 12 radii moi. Linia ventrală între aripioarele ventrale şi 

 deschiderea anală formează o muche ascuţită. 



1 sp. Alburnus lucidus Heck. Obleiul. 



Tab. XII. Fig'. G3. 



Corpul lungăreţ, gura oblică cu descinderea îndreptată 

 în sus. Falca inferioară puţin îngroşată la mijloc şi ieşind 

 ceva în afară. Dinţii f a r i n g i e n i d i n s e r i a internă cu mai 

 multe crestături pe ei. Anala cu 16 — -20 radii moi bifur- 

 cate, începe ceva înaintea sfârşitului dorsalei. Pe linia la- 

 terală 4 5 — 50 solzi. 



Sinonime: 



Phoxinus secundus: Marsigli, Tom. IV, tab. 18, fig. 3. 



Cyprinus alburnus: Lin., Syst. nat. I, pag. 531. Bvch, 1. c, I, pag. 54, 

 tab. 68, fig. 4. Pallas, Zoograph. Rosso-Asiat. III, pag. 321. Meidinger, 

 Icon. Pisc, tab. 30. Reisinger, Spec. Ichthyol. Hungar. 



Leuciscus alburnus: Cuvier et Valencienncs, XVII, pag. 272. 



Aspius ochrodon: Fitzinger, Prodrom. Faunae Austriae. 



Aspius alburnoides: Selys-Longchamps, 1. c, pag. 214. 



