164 



Aspius bipunctatus: Agassiz, 1. c, pag. 35. Nordmann, 1. c, pag. 496. 

 Bade, 1. c, pag. 171. 



Leuciscus bipunctatus : Cuvier ei Valences, XVII, pag. 259. 



Leuciscus baldneri : Cuv. et Valenc. XVII, pag. 262, pi. 496. 



Aspius baldneri: Kessler, Zur Ichthyologie, pag. 40; Nachtrăge zur 

 Ichthyologie, pag. 21. 



Aspius fasciatus: Jeitteles, Prodrom. faunae Vertebr., pag. 58. Stein- 

 dachner, Verh. Zool. bot. ges. Wien 1863, pag. 489. 



Abramis bipunctatus : Gimther, Fische d. Neckars, pag. 83, şi Catalogue 

 of the Fisches in the British Museum VII, pag. 307. Seeley, pag. 226. 



Alburnus bipunctatus : Heckel u. Kner, Susswasserfîsche, pag. 135. Sie- 

 bold, 1. c, pag. 163. Kessler, Ihtiologia Aralo-Caspi-Pontică, pag. 268, 

 No. 229. Grimm, 1. c, No. 245. Sabanneeff, 1. c, pag. 403. 



Br. 3, D 3/6—7, P 1/13-14, V 1—2/7—8, A 3/15—18, C. 4—5/19 

 5 -4, 1. lat. 45—50, L. tr. !±2£. 



Corpul este cu mult mai puţin lungăreţ şi mai înalt decât la celelalte 

 specii de Alburnus, aşa că înălţimea sa maximă se cuprinde abia de 

 4 — 4,5 ori în lungimea sa totală. Lungimea capului se cuprinde de 5 — b 1 / 2 

 ori în lungimea totală, iar diametrul ochiului — care este mare — de 3 — S x / 2 

 în lungimea capului. Distanţa preorbitală este egală cu mai puţin de un 

 diametru, iar cea interorbitală cu mai mult, aproape l 1 / 2 diametru. Nari- 

 nele sunt la jumătatea distanţei dintre ochi şi vârful botului. Gura este 

 terminală, puţin oblică şi ajunge înapoi până aproape sub marginea ante- 

 rioară ochiului. 



Bărbia este foarte puţin îngroşată şi iese foarte puţin în afară. Dinţii faringi- 

 eni sunt netezi fără crestături pe ei, iar vârfurile lor sunt cârligate şi ascu- 

 ţite. Solzii sunt ca la Alburnus lucidus, însă mult mai bine fixaţi. Linia 

 laterală urmează şi aici în mod paralel linia ventrală. Intre ventrale şi 

 deschiderea anală pântecele formează o muche ascuţită. 



Dorsala începe în urma ventralelor, ea este mai înaltă decât lungimea 

 bazei ei. Anala începe în urma sfârşitului dorsalei şi este mai lungă decât 

 înaltă. Pectoralele se întind până aproape de originea ventralelor, fără a 

 o ajunge însă. Caudala adânc bifurcată, însă loburile ei sunt egale. 



Coloraţiunea. Coloarea generală este următoarea : partea dorsală este 

 albastră sau verzie ; laturile sunt argintii bătând în verziu, ele însă nu 

 au un luciu atât de mare ca la Obleţi. Linia laterală este de ambele părţi 

 urmată de câte o linie subţire neagră; aceste 2 linii cari o cuprind în- 

 tre ele sunt foarte caracteristice si fac recunoaşterea acestei specii foarte 

 uşoară. Pe trei rânduri de solzi de deasupra liniei laterale, câte odată şi de 

 desubtul acestei linii, este pe fiecare solz câte o pată mică neagră triun- 

 ghiulară, cari toate la un loc produc efectul ca şi cum corpul ar fi liniat 

 longitudinal. In epoca de reproducţie se mai vede pe mijlocul corpului şi 

 o dungă lată neagră albăstrie, care merge dela capătul operculului la 

 coadă, pe deasupra liniei laterale. Aripioara dorsală, caudala şi pectoralele 

 sunt cenuşii, ventralele şi anala gălbii sau în epoca reproducerii portocalii. 



Dimensiunile maxime la cari sjunge sunt 12 — 14 cm., exemplarele 

 obişnuite au 9 — 11 cm. 



