167 



Solzii bine fixaţi şi cu radii bine pronunţate, linia laterală ceva mai 

 ridicată decât la obleţi. Dorsala în urma ventralelor, cu baza scurtă, mai 

 înaltă decât lungă. Anala începe după sfârşitul dorsalei. 



Spinarea albastră cenuşie, laturile argintii. Aripioarele dorsale şi cau- 

 dala cenuşii, ventralele, pectoralele şi anala roşii. Irisul câte odată pătat 

 cu roşu. 



Numele populare. In delta Dunării Oblei corcit cu babuşca. La Tur- 

 tucăeni Corcitură de Oblet cu Taranca, iar la Znagov Tiriitori cor- 

 ciomani cu Bălos. 



XI. Gen. Aspius. Agassiz. 



Corpul lungăreţ şl puţin comprimat lateral; cu solzi ele o mărime 

 foarte moderată, bine fixaţi şi cu linia laterală apropiată de mijlocul 

 corpului. Gura mare, numai puţin oblică şi fără mustăţi. Pe mijlocul 

 fălcii inferioare o proeminenţă care se potriveşte exact într'o scobitură 

 a fălcii superioare. Dinţii faringieni pe 2 serii după formula 3.5 — 5.3, 

 cu coroanele conice prelungite şi cărligate la vârfuri, fără crestături 

 pe ele. Muchea ventrală rotumită. 



Acest gen este reprezentat în apele noastre printr'o singură specie As- 

 pius rapax Ag. Nordmann a mai descris în adevăr din Bug, Don şi Nipru 

 o nouă specie Aspius Clupeoides şi a şi figurat- o în Atlasul său; totuş 

 atât Kessler cât şi Giinther o pun ca sinonimă cu Alburnus chalcoides. 

 Nu ştiu întru cât aceşti autori au dreptate, deoarece Nordmann figurează 

 şi dinţii faringieni cari sunt după formula 3.5 — 5.3, deci tipici pentru 

 genul Aspius şi nu pentru Alburnus. In tot cazul toţi naturaliştii cari au 

 făcut studii asupra Ihthologiei pontice după Nordmann nu amintesc nimic 

 despre o a doua specie de Aspius şi nici eu nu am întâlnit niciodată în 

 apele României decât o singură specie. E dar foarte probabil că Nordmann 

 s'a înşelat în privinţa dinţilor faringieni şi că peştele descris de el nu era 

 decât Alburnus chalcoides Giild , cu care de altfel se aseamănă în totul. 



/ sp. Aspius rapax. Acjass. Avatul. 



Tab. XIV. Fig. 65. 



Gura foarte largă, solzii mici cu radii bine pronunţate. 

 Spinarea rotunzită. Partea ventrală dintre V şi Aformează 

 o muche, însă cu totul obtuză şi acoperită cu solzi îndoiţi la 

 mijloc. Anala cu 14 radii moi divizate. 



