168 



Sinonime : 



Capito fluviatilis rapax : Marsigli, tab. 7, fig. 2, pag. 20. 



Cyprinus aspius: Linne, Syst. Naturae I, pag. 530. Bloch, Oekon. Na- 

 turg. d. Fische Deutschl., I, pag. 48, tab. 7. Meidinger, Icones pisc. Austr., 

 tab. 35. Beisinger, 1. c, pag. 64. 



Cyprinus rapax: Pallas, Zoograph. Ross. Asiat., voi. III, pag. 316. 



Leuciscus aspius: Cuvier et Valencieunes, 1. c, Voi. XVII, pag. 265. 



Aspius rapax: Agassiz, 1. c, pag. 30. Nordmann, 1. c, pag. 494. Kess- 

 ler, zur Ichtyologie des S. W. Russlands, pag. 39; Nach trage zur Ichthyol., 

 pag. 21. Heckel u. Kner, 1. a, pag. 142. Siebold, 1. c, pag. 169. Pancic, 1. a, 

 pag. 100. Jeitteles. Prodrom. faunae Hungar., pag. 58. Gunther. Catalogue 

 VII, pag. 310. Kessler, Ihtiol. Aralo-Oasp., etc, pag. 265, No. 214. Grimm, 

 1. c, No. 234. Sabannejeff, 1. c, Voi. II, pag. 465. Warpachowski, 1. c, 

 pag. 101. Seeley, pag. 230. 



Cyprinus taeniatus : Eicliwald, Zoolog, specialis III, pag. 102. 



Acest peşte prin forma generală a corpului său care este mai lungăreţ, 

 mai puţin înalt şi mai gros decât la majoritatea celorlalţi ciprinoizi, amin- 

 teşte întru câtva de forma corpului şalăului. înălţimea maximă a corpului 

 în dreptul inserţiunii ventralelor este egală cam cu 1 / 5 din lungimea to- 

 tală; lăţimea este egală cu 1 / 2 din înălţime, iar înălţimea minimă la pe- 

 dunculul caudal se cuprinde cam de 2 l / 2 : — 2 1 / 3 ori în înălţimea maximă. 

 Lungimea capului este egală cu înălţimea maximă şi se cuprinde de 5 ori 

 în lungimea totală. Ochiul este mic şi se cuprinde de 6 — 7 ori în lungimea 

 capului. Distanţa între ochi este mare, egală cu mai mult de 2 1 / 2 ori diametrul 

 lor; distanţa preorbitală de asemenea este aproape de două ori cât dia- 

 metrul ochiului, încât din această cauză botul este lung şi ascuţit amintind 

 botul şalăului. Narinele sunt mari şi mai apropiate de ochi decât de vârful 

 botului. 



Gura este foarte largă ajungând înapoi până sub marginea anterioară 

 a ochiului, ea este înclinată cam de 45°. Falca inferioară este îngroşată 

 la mijlocul ei şi proeminenţa ei mare se potriveşte exact într'o scobitură a 

 fălcii superioare. Dinţii faringieni sunt lungi, netezi, cu coroanele conice 

 şi cârligaţi la vârfuri. Profilul superior merge în linie aproape dreaptă 

 până în regiunea occipitală şi de acolo se ridică deodată ca o cocoaşă în 

 sus descriind apoi un arc foarte turtit — aproape o linie dreaptă — până la 

 începutul dorsalei. 



Solzii sunt mici, foarte subţiri, însă bine fixaţi. Ei prezentă striuri bine 

 pronunţate pe suprafaţa lor. Cei din regiunea ventrală nu se alăturează 

 ca la Alburnus pentru a formă o muche ascuţită, ci ei trec peste această 

 muche foarte rotunzită, fiind numai puţin îndoiţi la mijlocul lor. Linia la- 

 terală porneşte dela capătul operculului şi merge puţin sub linia mijlocie 

 a corpului, până la mijlocul caudalei. 



Dorsala este mai înaltă decât lungă şi începe ceva în urma jumătăţii 

 lungimii corpului, după inserţiunea ventralelor. Ea este la căpătui ante- 

 rior de 2 Va ori mai înaltă decât la cel posterior şi are marginea superi- 

 oară puţin concavă. 



