16£_ 



Anala care are 14 radii moi începe ceva după finea dorsalei, marginea 

 ei este puţin concavă. Pectoralele nu ajung originea ventralelor, iar aceste 

 nu ajung deschiderea anală, deşi se apropie de ea. 



Coloraţiunea. Pe spinare este verde închis-măsliniu, apoi mai în jos 

 vânăt bătând în verde albăstriu; pe laturi argintiu bătând în albastru, pe 

 burtă alb. Dorsala şi caudala sunt cenuşii bătând în negru. Pectoralele 

 cenuşii cu roşu la mărgini, ventralele şi anala roşii. 



In epoca reproducţiunii masculul capătă aproape pe tot corpul şi în 

 special pe cap, pe spinare şi pe marginea posterioară a solzilor de pe 

 coadă acei mici năsturaşi caracteristici pentru haina nupţială a multor ci- 

 prinoizi. 



Dimensiunile la cari ajunge Avatul în apele noastre sunt cu mult mai 

 mari decât cele cunoscute de obiceiu în apele Europei. Din lacul Siut- 

 ghiol de lângă Constanţa am un exemplar de 67 cm. şi acesta nu este 

 cel mai mare ce l-am întâlnit. Exemplarele obişnuite sunt cam între 

 35—40 cm. 



Răspândirea. Avatul trăeşte mai în toate apele noastre curgătoare şi 

 stătătoare până în regiunea dealurilor. El suportă chiar şi apa sălcie din 

 faţa gurilor Dunării, pe unde se găseşte câte odată. In Dunăre şi bălţile 

 ei este în mari cantităţi, de asemenea în lacurile noastre litorale. In lacul 

 Siutghiol şi Mangalia sunt exemplare de dimensiuni foarte mari. In râuri 

 se găseşte ceva mai rar; în Şiret se găseşte până aproape de frontiera 

 bucovineană; cam până la aceleaşi distanţe se suie şi în Prut, Jiu, Olt, etc. 



Biologia. Avatul e mai cu seamă un peşte de Dunăre şi trăeşte prin 

 mijlocul apelor unde curentul o mai puternic; de asemenea se simte foarte 

 bine în lacurile adânci cu fund pietros sau nisipos. El este un foarte bun 

 înotător şi se mişcă în totdeauna repede. 



Avatul intră din Dunăre în bălţi primăvara foarte de timpuriu, îndată 

 după desgheţul apelor. El este un peşte foarte răpitor şi mănâncă de 

 stinge peştele mic şi în special Obleţii şi Cirusul (scrumbiile mici), aşa că 

 pescarii îi zic «Lupul peştelui». El trăeşte mai mult pe fund şi în totdea- 

 una singur ; nu se cârdueşte niciodată, nici chiar când iese la bătaie. 

 Epoca sa de reproducţie e foarte timpurie, prin Martie. Icrele şi le lea- 

 pădă pe fund la loc pietros şi nisipos, adeseori se suie chiar în susul râu- 

 rilor mai mici pentru a-şi depune la fundul lor pe pietriş icrele. Pescarii 

 zic că curentul îi spală icrele de pe locul unde le-a depus, deoarece el 

 adeseori le leapădă la locuri unde curentul e puternic. O femelă leapădă 

 între 80—100.000 de' ouă. 



Vara la scăderea apelor, ei dau primul semnal, căci fug cei dintâi pe 

 la garduri pentru a ieşi din bălţi, de aceea se şi prind mulţi la gardurile 

 cu leasă. 



întrebuinţarea. Carnea sa este bună Ia gust, însă are prea multe oase. 

 Se plăteşte cu preţuri destul de bune. In 1903/904 producţia la bălţile 

 din delta Dunării a fost de 14.061 kgr. 



Nume populare. Acesta este peştele care are cele mai multe nume 

 populare şi numele cel mai răspândit este Avat sau Havat; în Moldova 

 i se zice Ha ut (în Basarabia Havut); Turtucăenii şi populaţia de pe malul 



