178 



XV. Gen. Leuciscus Rondel. 



Gura foarte puţin înclinată, aproape orizontală. Dinţii faringieni 

 pe câte o singură serie după formula 5—5 sau 6 — 5. Coroanele celor 

 anteriori sunt conici, cei posteriori din contră sunt comprimaţi lateral 

 cu o suprafaţă de masticaţiune oblică, care se termină printr'un câr- 

 lig. Dorsala şi anala, cu baza scurtă. Abdomenul între anală şi ven- 

 trale rotunzit. 



In apele basenului dunărean au fost până astăzi descrise şi se consi- 

 deră ca existând 3 specii de Leuciscus şi anume : Leuciscus rutilus L, 

 Leuciscus Virgo Heck. şi Leuciscus frisii Nordm. (= Leuciscus meidingerii 

 Nordm.). Prima specie este cea mai răspândită ; a doua a fost abia mai 

 în urmă descrisă de Heckel, ea se află în adevăr în cantităţi mari în Du- 

 năre, însă diferinţele între aceste 2 specii sunt atât de mici, încât s'ar fi 

 putut consideră tot aşâ de bine şi ca o varietate. Pescarii în adevăr nici 

 nu le deosebesc una de alta, deşi — contrar credinţei generale — aceştia au 

 simţul sistematic foarte bine desvoltat. Deoarece însă această formă a fost 

 recunoscută ca specie de autorităţi ştiinţifice de primul rang ca Heckel, 

 Siebold, Giinther, Kessler, etc, o voiu descrie şi eu aicea separat, lăsând 

 pentru o altă lucrare specială discuţia mai amănunţită a acestei chestiuni. 

 Intru cât priveşte însă cea de a treia specie, trebue să declar că nu am 

 întâlnit-o niciodată în apele noastre, deşi o caut mereu de 13 ani; dar 

 nici pescarii cei mai buni nu-şi aduc aminte să fi văzut vreodată vreun 

 «neam de Babuşcă mai lungăreaţă, cu corpul mai îngust şi mai rotund, 

 aproape cilindric şi cu solzii mai mici, numită pe ruseşte Virezub». In 

 adevăr Nordmann a descris specia L. frisii (= Cyprinus cephalus Pali. 

 şi C. Griselgine Heck.) — fără a-i arătă însă numărul dinţilor faringieni, 

 care este caracterul esenţial al genului Leuciscus — şi a adaus apoi «ii 

 est commun dans le Danube et dans ses afluents. . . . Les Pecheurs rus- 

 ses lappellent Wuresub» (1). Pescarii ruşi din Dobrogea cunosc în adevăr 

 un peşte lungăreţ, aproape cilindric care se găseşte primăvara destul de 

 des în Dunăre şi pe care îl numesc Virezub sau Virizop. 



Am examinat înadins de aproape un foarte mare număr de exemplare 

 din aceşti peşti şi la toţi am găsit dinţii după formula 2. 5 — B. 2, deci nu 

 erau alta decât Cleanul de râuri, care primăvara se scoboară până în Du- 

 năre şi pe care Lipovenii noştri îl numesc Virezub, şi anume erau ambele 

 specii: Squalius cephalus şi Sq. leuciscus. 



De sigur că prin aceasta nu sunt încă îndrituit a trage concluziunea că 

 Leuciscus frisii Nordm. ar fi sinonim cu Squalius cephalus, dar putem a- 



(1) Nordmann, Faune pontique, pag. 489. 



