180 



Leuciscus rutilus var. heckelii: Kessler. Ililiolog. Aialo-Caspi-pon'ică, 

 pag. 252, No. 180. 



Br. 3, D 3/10—11, P 1/14—16, V 2/8, A 3/9—11, G. 5/19/6, L. lat. 

 41 — 44, L. tr. l^- 8 . 



? 3 — 4 



Ca toate speciile de Ciprinoizi cari au răspândire mare şi trăesc prin 

 tot felul de ape izolate în medii naturale diferite, şi această specie este 

 foarte mult supusă la variaţiune. In special înălţimea corpului cu toate 

 modificările pe cari le produce în forma generală precum şi mărimea ochiului 

 sau a aripioarelor variază mai mult. Aceste au dat loc la stabilirea unui 

 foarte mare număr de specii deosebite, cari abia în timpurile din urmă 

 au fost recunoscute treptat ca aparţinând uneia şi aceleiaş specii, cu care 

 sunt legate prin forme intermediare. In special lui Siebold, Kessler şi 

 Giinther li se datoreşte în mare parte a fi lămurit această chestiune. 



Am căutat dar a lua de bază a descrierii noastre exemplare colectate din 

 apele naturale — Dunărea şi bălţile ei — exemplare cari reprezenta mai mult 

 forma tipică, pe când celelalte sunt deviate prin desvoltare unilaterală în- 

 tr'o direcţie sau alta. 



Corpul este puţin prelungit şi comprimat lateral. înălţimea sa maximă, 

 care este înaintea dorsalei, se cuprinde aproximativ de 3 x / 4 — 4 ori în lun- 

 gimea totală. Capul este mic, lungimea sa este egală cu înălţimea şi se cu- 

 prinde în lungimea totală a corpului între 5 — 6 ori. Ochiul este mare, dar 

 variază de asemene foarte mult, diametrul său se cuprinde de 3,5 — 4,5 

 ori în lungimea capului. Gura este terminală, totuş falca superioară iese 

 foarte puţin înainte ; ea este foarte puţin înclinată, aproape orizontală şi 

 se întinde înapoi până sub narinele posterioare, cari şi ele sunt mult mai 

 apropiate de marginea ochiului decât de vârful botului. Fruntea în dreptul 

 narinelor este convexă, iar de aci profilul merge în linie dreaptă până la 

 ceafă, de unde apoi trece încetul într'un arc mai mult sau mai puţin în- 

 doit. Dinţii faringieni sunt groşi, cei dinainte conici, cei dinapoi compri- 

 maţi şi puţin crestaţi, cu vârfurile cârligate. 



Abdomenul între aripioarele ventrale şi deschiderea anală nu formează o 

 carenă. Solzii sunt la marginea lor liberă rotunzi, iar pe laturile lor drepţi. 

 Cei mai mari de pe linia laterală au un diametru cel puţin egal cu diame- 

 trul ochiului. Ei sunt bine fixaţi. Linia laterală merge aproape paralelă 

 cu linia ventrală, cu mult mai apropiată de ea decât de linia dorsală. 



Dorsala începe puţin în urma ventralelor, îndată după jumătatea corpului. 

 Ea este mai înaltă decât lungimea bazei ei şi primele raze sunt cu mult 

 mai înalte decât ultimele, aşâ că apare tăiată oblic. 



Anala începe cu mult în urma dorsalei şi are aproape aceeaş înălţime 

 ca şi lungimea bazei ei. Ventralele şi pectoralele puţin desvoltate. Caudala 

 adânc bifurcată cu capetele egale. 



Color atiunea. Spinarea este albastră-cenuşie bătând câte odotă în verde, 

 laturile sunt argintii bătând puţin în albastru sau vânăt, burta e albă. Ari- 

 pioarele sunt toate roşii, mai mult sau mai puţin deschise până la porto- 

 caliu. Dorsala şi caudala au marginea negrie. Irisul este roşu pe un fund 

 argintiu. 



