204 



ther, Catalog. VI, pag, 140. Pancic, pag. 133. Kessler, Ihtiologia Aralo- 

 Caspică-pontică, pag. 230, No. 142. Seeley, pag. 329. 



Br. 10—11, D 3—4/9—10, P 1/16, V 1/8—9, A 4—5/7—9, C 19 

 L lat. 180—200 L tr. gEi. 



Corpul este lungăreţ şi numai foarte puţin comprimat pe laturi, aşa că 

 este aproape cilindric; înălţimea sa maximă se cuprinde de 6 — 7 ori în lun- 

 gimea totală a corpului, iar lăţimea sa de 9 ori. Capul este mare şi lun- 

 gimea sa se cuprinde de 4 1 / 2 ori în lungimea totală, deasemenea el este 

 atât de jos, încât lăţimea sa este egală cu înălţimea. Ochiul este mijlociu, 

 însă relativ cu lungimea capului este mic şi se cuprinde în ea de aproape 7 ori. 



El este aproape de frunte şi e îndepărtat atât de vârful botului, cât şi 

 de celălalt ochiu cam cu de două ori lungimea diametrului său. Narinele 

 sunt mici şi ceva mai apropiate de marginea ochiului decât de vârful bo- 

 tului. Gura este terminală şi foarte largă, ea se întinde înapoi până după 

 marginea posterioară a ochiului. Atât pe fălci cât şi pe toate oasele bu- 

 cale are dinţi foarte puternici, cei mai mici sunt cei de pe falca superi- 

 oară; pe placa anterioară a vomerului are o serie transversală de 5 — 7 

 dinţi puternici, asemenea şi pe oasele palatine câte o serie longitudinală de 

 dinţi şi mai mari încă; chiar şi pe marginile limbii sunt de fiecare parte 

 câte 6 — 8 dinţi, numai placa posterioară a vomerului (coada vomerului) 

 este nedinţată. Deschiderile branchiale sunt foarte largi, membrana bran- 

 chială fiind susţinută de câte 10 — 11 radii branchiostege. Solzii sunt foarte 

 mici şi ovali în lungime. Linia laterală cam pe la mijlocul corpului. 



Numărul apendicelor pilorice, cari sunt scurte, e foarte mare, ajungând 

 până aproape de 200. 



Dorsala începe la mijlocul corpului, înălţimea ei este egală cu lungimea 

 bazei sale ; ventralele se înserează în urma ei sub marginea ei posterioară. 

 Aripioara adipoasă e foarte desvoltată şi e situată deasupra analei, caudala 

 este bifurcată, însă nu prea adânc, aşâ că are o formă semilunară. 



Coloraţiunea. Partea superioară a capului şi a spinării este vânată, pe lături 

 argintie, iar pe burtă albă argintie. La unele exemplare mari tot corpul 

 bate puţin în roşu. Pe cap şi pe spinare se văd o mulţime de mici puncte 

 negre. Intre acestea apoi pe partea superioară a capului şi a spinării se 

 văd alte pete mai mari negre sau cafenii, iar în jos de linia laterală aceste 

 pete, care devin mai rari, iau o formă semilunară. 



Aripioarele sunt galben-cenuşii şi nepătate, numai dorsala şi caudala 

 au marginea mai închisă. Puii până la un an au pe tot corpul 7 — 8 

 dungi transversale mai închise, cari apoi dispar. 



Dimensiunile. Lostriţa ajunge în apele noastre la o lungime de peste 

 un metru şi o greutate de 10 — 12 kgr. ; exemplarele obişnuite sunt de câte 

 2—3 kgr. ' 



Distribuţia. Lostriţa se găseşte în râurile noastre mai mari de munte 

 şi mai cu seamă în: Bistriţa, Olt, Jiu şi Lotru, nu se urcă niciodată şi 

 prin pârae. 



Biologia. Lostriţa trăeşte mai cu seamă la apă adâncă, unde curentul 

 e mai mare ; de preferinţă stă printre bolovanii dela fundul şipotelor sau 



