Această specie este reprezentată în apele noastre prin 3 varietăţi cari 

 se deosebesc între ole atât prin caractere morfologice cât şi prin modul 

 lor diferit de vieată. 



a) Alosa pontica var. Danubii Antipa. 



Tab. XVI. Fig. 84 a, b, c. 



Antipa, Die Clupeinen des westlichen Teils des Schwarzen Meeres u. d.Donau- 

 Mi'mdungen, Denkschriften der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. 

 Bd. LXXXVIII. Wien 1905, pag. 17, fig. 4, 5, 6, 7 şi 8., şi Antipa, Clupeidele 

 Mării Negre, în publ. Congresului Associaţiunii p. înaintarea ştiinţelor din 

 România, etc. Bucureşti 1908. 



P 16, V 9, D 16—18, A 18—20, L lat. 52—56, L. trans. 15—17. 



Corpul lat şi înalt; înălţimea maximă a corpului înaintea dorsalei mai 

 mare decât lungimea capului şi se cuprinde de regulă ceva mai mult de- 

 cât de 4% ori în lungimea totală a corpului. înălţimea capului are în 

 medie 78.6% din lungimea sa. Gura îndreptată în sus. Lungimea maxi- 

 larului iea în medie 10.1% (9.3 — 10,9%) din lungimea totală a corpului, 

 el ajunge înapoi abia până sub marginea posterioară a ochiului. Diametrul 

 ochiului în medie 3.7% (3.5 — 4%) din lungimea totală a corpului, şi lun- 

 gimea preorbitară 5.3% din această lungime. Aripioarele dorsală, anală 

 şi ventralele situate ceva mai înapoi : distanţa de la vârful botului până 

 la dorsală fiind în medie de 40.4%, până la ventrale 42% şi până la 

 anală 61.4% din lungimea totală a corpului. -Aripioarele dorsală, anală 

 şi pectorale bine desvoltate : lungimea bazei lor luând în mijlociu 11.8%, 

 pentru dorsală şi 13.5% pentru anală din lungimea totală a corpului, 

 iar înălţimea lor fiind de 12. 1% pentru dorsală, 5.8% pentru anală şi 

 12.8% pentru pectorale. 



Coloraţiunea este pe spinare albastru-cenusiu, bătând în verzuiu, capul 

 ceva mai deschis; ochiul de cele mai multe ori fără pete negre. Pe laturi 

 alb argintiu. 



Ajunge o lungime de peste 35 cm. 



Biologia. Această varietate trăeşte în partea vestică a Mării Negre şi 

 este mai mult un peşte din regiunea costală. La coasta noastră sudică — pe 

 la Mangalia-Constanţa — încep câteva exemplare a se arăta chiar prin 

 Ianuarie; încetul cu încetul după gradul de căldură ce-1 avem se adună 

 în cantităţi mai mari în faţa gurilor Dunării, aşa că pe la sfârşitul lui Fe- 

 vruarie aşteaptă cu toatele aicea ca apa Dunării să se mai încălzească 

 spre a putea intră înăuntru. Se întâmplă însă ani călduroşi când scrum- 

 biile sosesc chiar cu mult mai timpuriu în faţa gurilor Dunării; aşa de ex. 

 în anul 1904 fiind câteva zile călduroase în Ianuarie — termometrul se ur- 

 case la 16° — primele scrumbii la gura St. Gheorghe s'au prins chiar la 27 

 Ianuarie. 



In faţa gurilor Dunării scrumbiile aşteaptă mai mult timp, pe de o parte 

 pentru a se mai acomoda la apă dulce, iar apoi pentru a aşteptă ca apa 



