222 



Dunării sa ajungă la gradul de temperatură care le convine lor. De obi- 

 ceiu ele încep a intră în Dunăre pe la începutul lui Martie şi sunt aşă 

 de sensibile la frig, încât dacă avem vreo câteva zile friguroase, ele fug 

 înajîoi în mare, şi dacă frigul ţine un timp mai îndelungat, atunci se com- 

 promite chiar recolta noastră de scrumbii, căci ele fug căutându-şi locuri 

 de reproducere la gurile altor fluvii. Chiar şi târziu prin Aprilie, dacă aflu- 

 enţii Dunării aduc încă apă caldă si turbure, atunci scrumbiile fug iarăs 

 în mare. 



Scrumbiile de Dunăre se reproduc în Dunăre în April şi începutul lui 

 Maiu, totuş se găsesc încă până pe la sfârşitul lui Maiu şi chiar prin Iunie 

 exemplare cu ovariile pline. Este foarte probabil că ele nu leapădă deo- 

 dată icrele, ci în mai mulţi răstimpi în cursul mai multor săptămâni. In 

 tot cazul între scrumbiile prinse în Dunăre se găsesc unele exemplare cu 

 organele sexuale pline de tot, iar altele cu ele numai pe jumătate deşertate. 



Locurile de reproducţie ale acestei varietăţi sunt în totdeauna numai 

 în Dunăre, niciodată în afluenţii ei sau în bălţi, şi foarte probabil în cu- 

 rent mare, căci aicea se prind ele mai mult. Nu este nici de cum exclus 

 că ele se reproduc şi în mare în faţa gurilor Dunării. 



Migraţiunile lor în Dunăre se întind mai cu seamă în interiorul Deltei 

 până prin regiunea Brăilei, de aicea în sus până în spre Giurgiu devin 

 clin ce în ce mai rari, iar mai departe sunt numai o raritate. Ele înoată 

 în totdeauna numai în pătura superioară a apei şi de aceea pescarii îşi re- 

 gulează plăşile lor astfel, ca să poată pescui numai câţiva metri dela su- 

 prafaţa apei. Din contră în plăşile de Cegă — cari sunt construite ca şi cele 

 de Scrumbii, clar cari pescuesc la fundul Dunării — nu se prind Scrum- 

 biile niciodată, o dovadă că ele nu merg niciodată pe fundul apelor. 



Aceste scrumbii părăsesc Dunărea treptat după ce au lepădat icrele, şi 

 puii vin apoi după ele în mare. La 25 Maiu mai rămân numai atât de 

 puţine, încât pescarii încetează de obiceiu a le mai prinde; cu toate aceste 

 în mici cantităţi se mai găsesc încă în Dunăre până chiar pe la mijlocul 

 lui Iulie. 



După ce au părăsit Dunărea, aceste scrumbii nu par a întreprinde mari 

 călătorii, ci se întorc cu încetul înspre Sud, mergând tot în apropierea 

 coastelor ; pe la mijlocul lui August ele se întâlnesc în regiunea Con- 

 stanţei şi a Mangaliei, şi se prind în mici cantităţi aproape in continuu 

 până prin Octomvrie sau chiar şi Noemvrie. Mai la Sud în regiunea Bal- 

 cicului şi a Varnei, se pare că ele stau încă mai mult timp în aproprie- 

 rea coastelor, aşă că se prind până târziu cu setcele şi se urmăresc în 

 mare până la distanţe considerabile. In timpul iernii apoi dispar cu to- 

 tul din regiunea coastelor, ducându-se în largul mării şi la adâncimi mai 

 mari, pentru a reapărea din nou însă prin Ianuarie la coastele noastre şi 

 a-şi începe iarăş cu încetul migraţiunile lor la Nord spre gurile Dunării. 



Foarte caracteristic pentru această varietate — spre deosebire de varie- 

 tatea următoare — este că ele nu formează niciodată cârduri închise, ci 

 se adună încetul cu încetul în jurul gurilor Dunării şi pleacă iarăş în- 

 cetul cu încetul. Şi chiar când intră din mare în Dunăre, ele nu vin — ca 

 scrumbiile cu cap negru — cu toate deodată, ci se urcă treptat încetul cu 

 încetul. 



