Întrebuinţarea. Scrumbiile de Dunăre, deşi au multe oase, sunt foarte 

 apreţiate, având o carne foarte gustoasă, cu mult superioară Heringilor 

 din Marea Nordului şi chiar tuturor celelalte specii de Clupeide. Ele se 

 consumă foarte mult proaspete, fripte la grătar, precum şi sărate şi afumate. 



Sărarea scrumbiilor a fost mult timp considerată ca aproape imposibilă, 

 deoarece se stricau în saramură; din această cauză şi preţurile lor erau 

 foarte scăzute. In timpul din urmă abia un pescar din Astrahan a găsit 

 mijlocul de a le sără, amestecând sarea cu ghiaţă şi lăsând-o astfel să pă- 

 trundă numai încetul cu încetul în peşte. Aceasta metodă a dat rezultate 

 foarte bune şi a pus în valoare acest peşte, aşa că azi şi la noi el cons- 

 titue o adevărată bogăţie. Cu atât mai mare e valoarea sa economică, cu 

 cât el nu creşte utilizând hrana din apele noastre şi făcând prin aceasta 

 concurenţă altor specii; el ne vine de-a gata din mare. 



Producţiunea scrumbiilor în apele noastre — ■ din toate 3 varietăţile — 

 e foarte mare ; numai în partea română a Deltei Dunării s'au prins în 

 anul 1904: 2.232.000 de bucăţi, cari reprezenta o valoare de aproape 

 500.000 lei; în unii ani însă se prind şi peste 4 — 5.000.000 bucăţi. 



Scrumbiile sărate, după ce au stat un timp în lăzile cu saramură, se 

 împachetează în mici butoiaşe şi constituesc astfel un însemnat articol de 

 export pentru Rusia, Turcia, Serbia, Bulgaria şi părţile locuite de Români 

 şi alte popoare ortodoxe din Austro-Ungaria. 



Numele populare. Numele general răspândit este Scrumbie de Dunăre 

 şi Scrumbiţe. Pescarii din Deltă le zic: Scrumbii de Dunăre cu cap alb. 

 Pescarii ruşi le numesc Sulîofki bielogalava şi bielogalavka, iar Lipovenii 

 Seledeţ bielogalava. 



b). Alosa pontica var. nigrescens. Antipa. 



Tab. XVI. Fig. 85 a, b. 



Sinonime şi citaţinni : 



Antipa, 1. c, pag. 21, tab. 1, fig. 1, 2 şi 3. 



P 16, V 9, 1) 15-18, A 17—19, L. lat. 54—56, L. transv. 15-16. 



Corpul lat şi înalt, înălţimea maximă a corpului înaintea dorsalei mai 

 mare decât lungimea capului şi se cuprinde aproximativ de 4% ori în 

 lungimea totală a corpului; lungimea laterală a capului aproximativ egală 

 cu Ys clin lungimea totală. înălţimea capului iea în medie 75.1 % din lun- 

 gimea sa. Lungimea maxilarului iea în medie 9.6% din lungimea totală a 

 corpului, întinzându-se înapoi mai departe decât sub marginea posterioară 

 a ochiului. Ochiul mic; diametrul său luând 3.5% din lungimea totală a 

 corpului, iar distanţa praeorbitală 5.3% din aceata. 



Aripioarele dorsală, anală şi ventrală situate ceva mai înainte. Distanţa 

 dela vârful botului până la începutul dorsalei iea în mediu 39.7%, până 



