225 



la inserţiunea ventralelor 41.5% şi până la începutul caudalei 61% 

 din lungimea totală. Aripioarele dorsală, ventrale şi anală puţin desvol-. 

 tate ; lungimea bazei lor este egală: pentru dorsală cu 11.4% şi pentru 

 anală cu 13.1% din lungimea totală; înălţimea lor: pentru dorsală cu 

 10.4%, pentru anală cu 5.2%, şi 11.9% pentru pectorale. 



Coloarea pe spinare este neagră bătând în albăstriu, pe laturi şi pe 

 partea ventrală albă argintie. Capul pe toată faţa sa superioară negru. 

 Irisul pătat cu negru. 



Ajunge la o lungime de peste 360 mm. 



Biologia. In afară de caracterele morfologice prin cari am văzut că 

 această varietate diferă de cea precedentă, ea se mai deosebeşte încă prin 

 modul său de vieaţă, care în unele privinţe este cu totul diferit. 



Această varietate apare la coastele române înaintea Gurilor Dunării 

 aproape în totdeauna cu câteva zile mai târziu decât cealaltă varietate, 

 numai arareori se întâmplă ca să vie scrumbiile cu cap negru înaintea 

 celor cu capul alb. 



Aicea ele intră imediat în Dunăre sau aşteaptă câtva timp până apa 

 Dunării ajunge la temperatura care le convine ; dacă însă frigul ţine câteva 

 zile mai mult, ele pleacă imediat — probabil la gurile altor fluvii — fără a 

 se mai întoarce înapoi. Pe când celelalte scrumbii se adună încetul cu 

 încetul în faţa gurilor Dunării şi apoi intră iarăş treptat în fluviu, aceste 

 vin deodată în bancuri mari («se cârduesc» cum zic pescarii români, sau 

 «formează Cosace» cum zic pescarii ruşi din Dobrogea) şi intră tot astfel 

 în Dunăre. Pescarii noştrii imediat ce prind câteva scrumbii cu cap negru 

 ştiu că se apropie cârdul şi că în curând vor avea prinsoare mare, aşâ 

 că-şi pregătesc cu toţii setcele şi ies la pescuit. 



Aceste Scrumbii rămân cu mult mai puţin timp în Dunăre decât cele- 

 lalte varietăţi şi nu se suie niciodată mult mai departe decât în regiunea 

 Deltei ; de aici ele se retrag în marea teritorială şi apoi dispar deodată 

 fără a se mai arătă în tot timpul anului la vre-un punct al coastei noastre. 



In genere ele rămân numai foarte scurt timp în apele noastre — cel 

 mult o lună sau o lună şi jumătate — şi pleacă apoi iarăş în largul mării. 

 Ce fac după plecarea lor de aicea şi locurile unde petrec în tot restul 

 anului nu se ştie încă ; în tot cazul se pare că avem a face cu o formă 

 tipică pelagică care nu vizitează coastele decât odată pe an pentru a se 

 reproduce. Studiarea mai de aproape a biologiei acestei interesante va- 

 rietăţi, urmărirea locurilor "ei de nutritiune si de iernare, etc, ar formă 

 un interesant studiu, atât din punct de vedere ştiinţific cât şi practic. 



Ele se reproduc în luna Ajirilie şi Maiu în Dunăre, însă numai în apro- 

 pierea gurilor. 



In privinţa branei şi a celorlalte caractere biologice, în timpul cât stă 

 în apele noastre, se potriveşte în totul cu varietatea descrisă mai sus. 



De asemenea nici în privinţa pescuitului, întrebuinţării ei, etc, nu este 

 nimic nou de spus decât doar că carnea ei este chiar ceva mai gustoasă 

 decât aceea a varietăţii precedente. 



Numele populare. Intre pescari este cunoscută sub numele de Scrum- 

 bie de Dunăre cu cap negru sau Caraghios (pe turceşte «ochi negri»). 



A. B. Publ. Adamachi. III. Antipa, Ihtiologia. 15 



