228 



un naturaliste, ne trouvât ele tres bonnes raisons pour Ies considerer 

 corame d'une espece distincte, quoique tres voisines l'une de l'autre» (1). 

 Este foarte posibil că Valenciennes să fi avut un exemplar din această 

 specie. De atunci şi până azi nu se mai face nicăeri nici o amintire despre 

 o asemenea specie de Ciupea. E posibil însă că Kessler (2) să fi avut în mână 

 un asemenea exemplar dela Nistru, pe care 1-a luat drept Ciupea pontica 

 tânără, şi aceasta deoarece citează numele popular de Rissac care s'ar da 

 în Ackermann scrumbiilor, cu toate că după lungimea de 11" — 12" pe 

 care ar aveâ-o acele exemplare nu e cu putinţă să fi fost această specie. 

 In fine alţii par a o fi confundat cu Alausa vulgaris Cuv. şi intre aceştia 

 e Heckel şi Knir, Pancic, Hermann Otto şi Mojsisovics. De Alausa vul- 

 garis însă specia noastră diferă foarte mult şi mai cu seamă prin urmă- 

 toarele caractere : 



1. Această specie are dinţi, pe când Alausa vulgaris nu are de loc; 



2. La Alausa vulgaris, muchea ventrală are 37 — 42 solzi carinaţi, pe 

 când la specia noastră numărul lor e de 32 până la cel mult 33, şi 



3. Alausa vulgaris poate avea o lungime chiar de 70 cm., pe când 

 specia noastră nu creşte niciodată peste 20 cm. lungime. 



Descrierea. Corpul foarte comprimat lateral, cu muchea ventrală ascu- 

 ţită, înălţimea maximă a corpului înaintea dorsalei, ceva mai mică decât 

 lungimea capului şi se cuprinde în lungimea totală aproape de 4 l / 2 ori 

 (21, 6%)- înălţimea minimă înaintea caudalei mare, în medie luând 7.6% 

 din lungimea totală a corpului. înălţimea capului în medie 16,6% din lun- 

 gimea totală a corpului şi 76,1% din lungimea capului — cu cât exempla- 

 rul e mai tânăr, cu atât mai mare e înălţimea capului său în raport cu 

 lungimea. 



Pe vomer şi pe oasele palatine câte o pată ovală cu dinţi foarte mici 

 pe ea. Pe mijlocul limbii un rând de dinţi foarte mici, cari cad uşor şi 

 cari la unele exemplare rămân ascunşi sub piele cu totul rudimentari şi se 

 simţesc numai la pipăit ca o asperitate. 



Maxilarele, intermaxilarele şi mandibularele cu dinţi. Oasele interma- 

 xilare separate între ele printr'o crestătură adâncă în care se potriveşte 

 exact proeminenţa de pe mijlocul fălcii inferioare. Ochii acoperiţi cu câte 

 2 pleoape adipoase înainte şi înapoi, lăsând la mijloc o deschidere trans- 

 versală liberă. Ochii mari, diametrul lor luând 4,6% din lungimea totală 

 a corpului. Maxilarul în medie 10,3% din lungimea totală şi ajunge îna- 

 poi cel mult până sub marginea posterioară a ochiului. Operculul striat. 

 Ventralele sub începutul dorsalei. Distanţa dela vârful botului până la în- 

 ceputul analei egală cu 60% din lungimea totală. 



Aripioarele bine desvoltate; înălţimea dorsalei în medie 12,1%, înălţi- 

 mea analei 6.8%, înălţimea (respectiv lungimea) pectoralelor 14,1% din 

 lungimea totală a corpului. Solzii carinaţi, de ordinar 32 — 33; la primul 

 arc branchial în medie 80 de dinţi branchiali. Imediat la începutul deschide- 

 rii branchiale pe jumătatea dorsală a corpului, o pată neagră ştearsă, după 



(1) Cuvier şi Valenciennes, 1. c, voi. XX, pag. 244. 



(2) Kessler, Nachtrăge sur Ichthyologie, p. 24. 



