244 



Aceasta a fâcut că în cărţi de altfel ştiinţifice, ca de ex. Warpaschowski, 

 să găsim că se dă sub numele de A. schypa Lov. o diagnoză care se po- 

 triveşte în adevăr acestui peşte (adică cu A. glaber Heck\), dar în figură 

 se dă pe A. schypa a lui Heckel, care e cu totul altceva. 



De asemenea s'a mai descris ca o specie nouă de către Lovetzlu un 

 exemplar căruia îi lipsiau seriile de scuturi ventrale ; în urmă însă s'a 

 dovedit că aceasta nu eră decât o viză bătrână şi că acestora cu vârsta 

 le dispar scuturile ventrale; asemenea exemplare se găsesc foarte des şi 

 în apele noastre. 



Viza are corpul rotund, înălţimea sa maximă fiind aproape egală cu lă- 

 ţimea şi cuprinzându-se cam de 8 ori în lungimea totală. Botul ei este 

 conic, drept, gros şi înalt, iar la capăt rotunzit. Lungimea sa este de obiceiu 

 egală cu de două ori lungimea mustăţilor interne, aşâ că aceste sunt tocmai 

 la mijlocul distanţei dintre vârful botului şi marginea superioară a gurii. 

 Gura ca la toţi Acipenserizii este formată printr'o trombă retractilă, nu 

 tocmai largă, aşâ că marginile sale sunt la oarecare dinstanţă de mar- 

 ginea botului. Buzele sunt ambele întregi nedespicate la mijloc. 



Mustăţile sunt rotunde, însă au pe marginea lor internă mici exerescenţe 

 ca nişte franzuri. Plăcile osoase cari acoper capul sunt foarte puternice 

 şi bine lipite între ele. Ochii sunt mici, ei sunt aşezaţi pe laturile capu- 

 lui, protejaţi de jur împrejur de oasele frontal anterior, frontal posterior, 

 postorbital şi suborbital. Distanţa dela un ochiu la altul e foarte mare fiind 

 egală aproape cu de 7 ori diametrul ochiului. Imediat în faţa ochilor sunt 

 situate narinele, acestea sunt duble şi deschiderile lor sunt la o distanţă 

 oarecare una de alta: cea posterioară, care e mult mai mare, e lungăreaţă 

 şi aşezată perpendicular pe axa corpului, cea anterioară e rotundă şi cu 

 mult mai mică. Occipitalul are o formă triunghiulară cu capătul anterior 

 foarte îngustat băgându-se ca o pană între cele 2 parietale, iar cu mar- 

 ginea sa posterioară lăţită articulându-se prin ea cu primul scut dorsal. 

 Primul scut dorsal este foarte înalt şi ascuţit la capătul posterior, aşâ că 

 el formează punctul culminant al oaselor craniului. 



Celelalte oase dorsale merg descrescând până la ultimul de lângă ari- 

 pioara dorsală ; ele sunt opistocentre şi cel anterior încalecă capătul 

 celui următor. Numărul lor variază dela 12 — 15. 



Scuturile laterale sunt mici având o formă aproape regulată rombică 

 şi sunt atât de îndesate între ele, încât cel anterior acopere în totdeauna 

 marginea celui următor. Numărul lor este de asemenea variabil cu vârsta, 

 însă la exemplare adulte ajunge la 60 pe fiecare lăture. 



Scuturile ventrale sunt foarte mici şi cu cât exemplarul e mai mare, cu 

 atât sunt mai ascunse în piele. La unele exemplare bătrâne scuturile ven- 

 trale ajung să dispară cu totul, din care cauză chiar acestea ajunseră a 

 fi considerate ca o specie aparte : A nudiventris. 



Pielea e în aparenţă netedă, însă pipăind-o vedem că e aspră când o atin- 

 gem dela coadă în spre cap. Cu lupa vedem că ea este acoperită cu o 

 mulţime de mici plăci osoase, având toată marginea posterioară cu mici 

 dinţi în formă de pieptene; între aceste plăci sunt şi unele ceva mai mari. 



Pectoralele au un radiu osos foarte puternic. Dorsala este împinsă foarte 

 mult înapoi, aproape de caudală şi are baza lungă. Anala are baza mai 



