247 



3) Botul care este foarte lung şi ascuţit este puţin îndreptat în sus, iar 

 la partea sa inferioară are un jgeab care e mai lat la vârful botului decât 

 spre partea sa posterioară şi în apropierea gurii formează 3 mici butoni 

 ieşiţi afară, 



4) Ochii sunt aici rotunzi şi distanţa între ei este cu mult mai mică 

 decât la cealaltă specie, fiind egală cu cel mult 3 Va — 4 ori diametrul lor. 



5) înălţimea maximă a corpului e aici abia la al 3-lea sau al 4-lea scut dor- 

 sal. Primul nu mai e aicea nici aşâ de mare, nici aşâ de înalt. 



Coloraţiunea. Coloarea generală e următoarea: Spinarea cenuşie sau 

 cafenie, bătând puţin în verde. Scuturile albicioase. Partea ventrală gălbie 

 bătând câte odată puţin în roz. 



Dimensiunile la cari ajunge Cega de regulă în apele noastre sunt 4 — 5 

 kgr. şi o lungime de 60—70 cm. Totuş nu sunt de loc rare exemplarele 

 şi de 8 — 10 kgr. bucata. 



Distribuţiimea şi Biologia. Ca şi Viza, Cega este un peşte de Dunăre, 

 care nu merge decât foarte rar în mare; numai câte odată exemplare ră- 

 tăcite se mai prind prin faţa gurilor Dunării. 



In Dunăre ea se urcă, după cum ştim din literatură, până la Viena, ba 

 chiar rareori până prin Bavaria şi intră şi râurile Drava, Tisa, Mureş, 

 Someş, Salzach (Heckel u. Kner), ba chiar prin Mur ajunge până la Graz 

 (Mojsisovicz). 



La noi ea este mai rară în regiunea Deltei Dunării, foarte multă în re- 

 giunea Brăilei (chiar în faţa oraşului) şi pe Borcea precum şi în genere 

 în susul Dunării. Ea intră primăvara- prin râurile Jiu, Olt, Argeş, Prut, 

 Şiret, etc. şi se prinde în regiunea lor inferioară. In bălţi nu intră de- 

 cât în mod cu totul excepţional şi anume în regiunile unde e primăvara 

 un curent foarte repede prin gârle, încât se înşeală, crezând că merge la 

 apă curgătoare. Aşâ sa prins de ex. odată Cegă multă la balta Potelu. 

 In Dunăre ea stă numai la adâncimi mari, unde fundul e vârtos, pietros sau 

 argilos şi îi plac mai cu seamă gropile lângă cari vine pe urmă un banc 

 mai ridicat. Aceste locuri sunt de obiceiu după coturi, aşâ că pescarii ştiu 

 să le aleagă şi să-şi pună instrumentele acolo. Foarte adeseori în anu- 

 mite regiuni locul unde stau ele este chiar pe mijlocul talvegului Du- 

 nării (de ex. în faţa Brăilei). In apropierea malurilor nu se găseşte de- 

 cât foarte rar, cel mult acolo unde malurile sunt drepte şi adâncimile 

 mari sunt apropiate. Foarte multă se găseşte de asemenea la anumite epoci 

 pe bancurile nisipoase sau cu pietriş, cari sunt la adâncimi ceva mai 

 mari. In timpul iernii Cega stă la gropi, ea îşi caută însă în totdeauna 

 astfel de gropi cari nu au un fund nămolos, ci cât se poate de tare şi în 

 apropierea lor să fie un banc de nisip sau pietriş, sau cum zic pescarii, 

 „un prag". Ele stau în tot timpul iernii în grupuri mai mari — împreună 

 şi cu Viza — aproape amorţite pe fund, fără a mânca nimic. 



Cega nu poate suporta apa turbure şi îndată ce după o ploaie râurile 

 aduc apa turbure în Dunăre, ea se retrage imediat la fund în locurile cele 

 mai adânci. Aşâ de ex. pescarii dela Brăila ştiu în totdeauna că după ploaie, 

 când se turbură apa Dunării, trebue să meargă să tragă cu Setcile la un 

 loc anumit, unde Cega vine în cantităţi foarte mari în acest timp şi se adună 

 pe fund chiar în talvegul apei. 



