255 



Kner, 1. c, pag. 348; Siebold, 1. a, pag. 362. Pancic, pag. 153. Gunther, 

 Catalog. VIII, pag. 340. Brandt, Europ.-asiat. Store, pag. 112. Sctbanejeff, 

 II, pag. 539, Grimm, 1. c, No. 274. Seeley, 1. c, 399. Antipa, Die Store, 

 pag. 7 şi pag. 13 — 16. 



Acipenser schypa: Fitzinger u. Heckel, 1. c, pag. 293, tab. 25, iîg. 1 

 şi tab. XXIX, kg. 9 — 10. Nordmann, pag. 546. Heckel u. Kner, 1. c, 

 pag. 346. Siebold, 1. c, pag. 362. Seeley, 1. c, pag. 397. 



Acipenser Giildenstaedti var. glabra : Brandt u. Batzebarg, Mediem. 

 Zool., II, pag. 351, şi Brandt, Europ.-asiat. Store, pag. 114. 



De sigur că dintre toate speciile genului Acipenser aceasta este cea mai 

 puţin bine studiată, deşi vedem o bogată literatură asupra ei. Ceeace se 

 înţelege astăzi sub numele de A. Giildenstaedtii nu este o specie uniformă 

 cu caractere precise bine delinite, ci o întreagă serie de forme cu totul 

 heterogene, cari au câteva caractere comune. Fără a dori câtuş de puţin 

 să îmmulţesc numărul deja prea mare al speciilor, cred că e necesar să 

 ne dăm seama ele valoarea sistematică a diferitelor forme sub cari apare 

 această specie, să vedem dacă printre ele nu sunt unele cari apar în mod 

 constant ridicându-se astfel din rândul varietăţilor individuale. Să vedem 

 de asemenea în ce mod variază diferitele forme spre a stabili astfel li- 

 mitele variaţiunii şi a alege caracterele constante specifice de caracterele 

 individuale variabile. 



Numai astfel se vor putea da diagnoze cari să fie în adevăr aplicabile 

 asupra tuturor indivizilor cari compun această specie şi totodată cari 

 să nu cuprindă într'o singură specie forme beterogene. Definiţiunile date 

 acestei specii atât de Brandt cât şi de Fitzinger şi Heckel nu corespund 

 de loc acestei cerinţe. 



Poziţiunea relativă a oaselor capului, ales de Fitzinger şi Heckel u. Kner 

 ca un caracter specific, de sigur că nu este de loc nemerit, deoarece exa- 

 minând un număr mai mare de exemplare vedem variaţiuni foarte mari. 

 De asemenea lungimea botului relativă cu lungimea mustăţilor, aleasă de 

 Brandt pentru a deosebi pe A. Guldenstaedtii de A. Nackarii şi A. Sturio, 

 nu este nici ea de loc nemerită, căci întâlnim în adevăr exemplare de Ni- 

 setru cu botul scurt, dar întâlnim şi altele cu botul lung, la cari mustă- 

 ţile întinse înainte nu întrec vârful botului. Aşâ dar pentru ca definiţiunea 

 ce vom da-o acestei specii să îmbrăţizeşe totalitatea formelor ce o com- 

 pun, trebue ca ea să fie bazată pe studiul unui foarte mare număr de 

 exemplare de toate dimensiunile şi de amândouă sexurile. Acest studiu 

 l-am făcut măsurând exact mai multe sute de exemplare şi ţinând rubrici 

 speciale pentru fiecare variaţiune. Studiul acesta amănunţit va fi publicat 

 în urmă într'o monografie specială, aici am ţinut însă seamă de rezultatele 

 dobândite în diagnoza pe care am dat-o la început şi care cuprinde în ea 

 toate formele pe cari le-am constatat în apele noastre. 



Dacă însă diagnoza pe care am dat-o acestei specii este atât de largă, 

 încât cuprinde toate formele constatate, spre a nu mai fi nevoiţi să creăm 

 specii nouă, este totuş necesar să descriem diferitele forme sub cari se 

 prezentă această specie, cel puţin acele cari sunt mai mult sau mai puţin 

 constante, adică varietăţile. 



