IQ 0. Nordgaard. [No. 4 



Uden at fæste mig noget nærmere ved dette forsøg, vil jeg dog 

 konstatere faktum, at heller ikke her kunde 20 %o overskrides. 



Jeg vil ogsaa tilføie, at selv om der ved de fortsatte under- 

 søgelser skulde vise sig, at rogn og yngel ved successiv øgning af 

 saltholdigheden til den ved vore kyster vanlige kan leve, saa er 

 ikke det noget, der peger mod udvikling i søen (i vore dage), efter- 

 som der i naturen ikke foregaar nogen saadan blanding. 



Nogle bemerkninger om de forandringer, som flnder sted, 

 naar rognen dør i ferskvand, brakvand og saltvand. 



Under udviklingen af rognen i brakvand lagde jeg merke til, 

 at den rogn som døde i laveste grad af saltholdighed (3 — 4 pro 

 mille) blev hvid (som i ferskvand), medens lakserognen i graden 7 

 — 8 pro mille og ørretrognen i 8 — 9 % antog det eiendommelige 

 blanke og gjennemsigtige udseende, som var karakteristisk for rogn, 

 der døde i søvand. 



Det faldt mig ind, at der her muligens kunde være en bestemt 

 grænse, og jeg forsøgte derfor nedlægning af hvid (død) lakserogn 

 i følgende grader af kogsaltopløsninger : 



20 %o, 10 %o, 5 %o, 3 %o. 



Det viste sig da, at 



i 20 %o blev alle æg blanke paa 1 / 2 time 



- 10 %o „ „ „ — „ 1 — 



- 5 % blev ingen æg blanke 



; " ^ /oo „ n n 



Heraf sluttedes, at kogsaltopløsninger i dette stykke forholdt 

 sig som ferskvand, saalænge saltgehalten holdt sig paa et punkt 

 mellem 10 og 5 pro mille. 



Forøvrigt havde æggeindholdet er fastere konsistens i 3 end 

 i 5 %o. 



For at bestemme overgangspunktet nærmere lavedes følgende 

 kogsaltopløsninger : 



9 %o, 8 %o, 7 % , 6 %o. 



I disse anbragtes hvid lakserogn. 



Da forandringerne her foregik temmelig langsomt, lod jeg rog- 

 nen staa til den følgende dag, da det fremgik, at 



