12 0. J. Lie -Pettersen. [No. 8 



stykker o. 1. paa noget fugtige steder, ofte sammen med T. 

 flavesens. I drivhuse paa blomsterpotter. 



At Lubbock's T. plumbea er identisk med denne art, synes 

 mig hævet over enhver tvivl. Man behøver kun at læse igjen- 

 nem Lubbock's beskrivelse og conferere med hans tegning af 

 furcula for at blive klar herover. Om arten efter dette bør 

 beholde det af Tullbeeg givne forresten meget karakteristiske 

 navn anser jeg mig ikke competent til at afgjøre, da jeg mang- 

 ler den herhenhørende literatur. 



21. T. norvegicus, n. sp. (Pl. I, fig. 5). 



Antennce corpore non lowgiores. Spinæ dentium trifidæ 5. Unguiculus 

 superior dentibus 4 — 6 armatus, inferior latus. Long 2 — 2 1 / 2 mm. 



Denne form synes mig gjennem bygningen af ,,furcula" vel 

 skilt fra foregaaende, ikke saameget ved antallet af „ spinæ", 

 men meget mere ved deres anordning og ved bygningen af 

 ,.dentes". Som det vil sees af figuren, sidder hos nærværende 

 art kun to „ spinæ" indenfor og tre udenfor den hudfold, der 

 altid findes paa ,,dentes" hos arterne af dette genus. Hos 

 foregaaende, der har langt flere tagger, sidder samtlige indenfor 

 denne hudfold. Farven er graabrun. Tænderne paa den øvre 

 klo er meget smaa. 



2 exemplarer paa Tvedteraas i en løvdynge. 



Gen. IV. Cyphoderus. 



22. C. albinus, Nic. 



C. albinus Tullberg, „Sveriges Podurider". 



Meget almindelig i rederne hos flere myrearter. Foruden 

 hos den almindelige lille røde tuemyre har jeg ogsaa fundet 

 den hos lasius flavus og lasius niger. 0. Fabkicius fandt 

 den ligeledes her i landet i myretuer. 



Gen. V. Lepidocyrtus, Bourl. 



23. h. lanuginosus (Grnelin). 



L, lanuginosus Tullberg, „ Sveriges Podurider". 



Af denne art har jeg fundet to former, som baade hvad 

 farve og størrelse angaar skiller sig nok saa meget fra hinan- 

 den. Den ene, der nærmest slutter sig til den af Tullbeeg 

 beskrevne hovedform, er ganske lys, undertiden næsten rent 

 hvid med svagt blaalige antenspidser og sjelden mere end 2 

 mm. Den anden, der bliver 2,5 mm., har en sterk gul, næsten 

 orange, grundfarve. Begge former er temmelig almindelig, men 

 forekommer aldrig sammen. Paa Eomerheim og paa Askøen 



