14 0. J. Lie-Pettersen. [No. 8 



mobryaform, der forøvrigt meget ligner E. nivalis, synes at 

 tilhøre denne art. Den er betydelig større end foregaaende 

 (indtil 3 mm.) og ligner i farven nøiagtig det af Lubbock af- 

 bildede exemplar. 

 Temmelig almindelig. 

 28. E. muscorum, Nic. 



Degeria muscorum Tullberg, „Sveriges Podurider". 

 „ Mcoletii Lubbock, „Monograph". 



Meget almindelig under mos samt iblandt græs paa enge. 

 Findes tillige ofte sammen med begge de foregaaende arter 

 blandt mos og lav paa træstammer. Den gaar temmelig langt 

 op paa fjeldsiderne. Romerheim, Askø og Sartorø. 

 29*) E. corticalis, Nic. 



Degeria corticalis Tullberg, „Sveriges Podurider". 



Denne form synes hos os at holde sig fortrinsvis i barskov, 

 men findes dog ogsaa om end sparsomt udenfor denne. Mel- 

 lem barkskjællene paa furu (pinus) samt under barken paa af- 

 hugne stammer af ener (juniperus comunis). Ronierheim paa 

 en bjergvæg sammen mecl følgende blandt lav. Askøen juli 96. 



30. E. albocincta, Templeton. 



Degeria albocincta Tullberg, ,,Sveriges Podurider". 

 Degeria cincta Lubbock, „Monograph". 



Af denne art har jeg fun elet to vel adskilte farvevarieteter, 

 af hvilken den ene med rent hvide baand svarer til Temple- 

 ton^ albocincta, den anden med smukke orangegule baand til 

 Lubbock's cincta. Den første form fandt jeg paa Romerheim 

 i juli 95 paa bjergvægge blandt lav, den anden har jeg altid 

 fundet paa træstammer. Det turde maaske være et spørgs- 

 maal, om ikke disse to former, som Lubbock antager, paa 

 det nuværende standpunkt af denne slægts systematik, helst 

 burde ansees som egne arter. 



31. E. flaua, n. sp. (Pl. I, fig. 6). 



Pallida flava-viridis, articulo antennarwn ultimo pallido violaceo. Fasciæ 

 et maculæ in segmentis corporis mtllæ. Long 1.5 mm. 



Farven er — som det af ovenstaaende beskrivelse sees — 

 lys gulgrøn mecl det ytterste antenled svagt violet. Mørke teg- 

 ninger mangler ganske ligesom hos E. lanuginosa, Nic. ; men 

 haardklædningen er ikke saa kraftig som hos denne sidste form. 



*) Sj^nes mig at burde stilles foran E. albocincta, da den jo slutter sig 

 temmelig nær de foregaaende arter. 



