1905] Jordskjælvet den 23. oktober 1904. 41 



man ved første øiekast ikke indtryk af nogen lovmæssighed i det 

 hele. Ser man noget nøiere paa det, og markerer man f. eks. alle 

 de retninger, som stemmer med antagelsen om, at udgangsstrøget 

 ligger i den indre del af Skagerak, med en pil, mens de øvrige 

 retninger kun markeres ved en streg, der altsaa i dette tilfælde 

 kun angiver strøget, vil man se, at af de paa kartet (pl. II) af- 

 satte retninger^ peger over halvparten paa Skagerak som udgangs- 

 punkt; mens resten efter al sandsynlighed maa betragtes enten 

 som mindre nøiagtige observationer eller ogsaa som forplantnings- 

 retninger, der er afhængig af den geologiske bygning. Dette sidste 

 er da formodentlig tilfældet med de mange n. — s. gaaende retninger, 

 som lindes afsat paa vestlandet, og som formodentlig har sin grund 

 i talrige spalter, der løber parallel den i samme retning afbrudte 

 kystrand. 



Bevægelsen paa sjøen. 



Ogsaa paa sjøen merkedes bevægelsen tildels ganske sterkt. 

 •Som det vil sees af nedenstaaende meddelelser, var bevægelsen 

 ogsaa her sterkest i strøget omkring Skagerak og Kristianiafj orden. 

 Paa vestlandet vai- kun sjøen i bevægelse i enkelte af de indre 

 fjordbygder, som f. eks. Aurland. Da man neppe før her i landet 

 har havt et saa fuldstændigt materiale samlet angaaende be- 

 vægelsen paa sjøen som ved jordskjælvet den 23. oktober, vil jeg 

 her stille sammen de vigtigste iagttagelser, idet jeg begynder ved 

 Smaalenenes kyst og saa fortsætter vestover. 



5 mil syd for Færder. I „Morgenbladet" læses den 25. ok- 

 tober: „Der er kommet en hel del seilskibe til Kristiania i løbet 

 af det sidste døgn. Ombord i mange af skibene havde man følt 

 jordrystelsen temmelig alvorlig. En af skipperne fortalte: „Jeg 

 stod netop agternd paa hyttetaget og pratede med styrman<len, 

 da vi pludselig føler, at skibet hugger, først en gang, saa to 

 gange, saa tre gange. Vi var som maalløse af forbauselse; thi vi 

 befandt os 5 mil i syd for Færder, og vi vidste naturligvis med 

 sikkerhed, at der ingen grund var. Alligevel prøvede vi med 

 loddet. Vi forstod da, at dette maatte være jordskjælv. Jeg saa 

 paa kronometeret, da vi ligesom huggede. Kl. var 11.30." 



Samme steds læses: „En dansk skonnei-t „Magnet", som 

 kom fra Bandholm med byg, berettede, at stødet føltes, som om 

 man lod ankeret falde. Denne fornemmelse syntes de fleste seil- 



