46 J. Eekstad. [No. 2 



stødt paa, stammer fra tiden for landets dybeste nedsænkning under 

 sidste fase af istiden. Klimatet dengang var høiarktisk, omtrent 

 som Spitsbergens nuværende. Strandlinjer dybt indgravede i fast 

 berg og de mægtige terrasser afgiver vidnesbyrd om, at landet i 

 meget lang tid holdt sig ved maksimum af nedsænkning. Under 

 den følgende hævningsperiode blev klimatet lidt efter lidt mildere; 

 men endnu saa sent, som da omtrent halvparten af landets stigning 

 siden istiden var fuldendt, herskede et adskilhgt koldere klima end 

 nutidens. Eftersom landets hævning skred frem, blev imidlertid 

 klimatet mildere og mildere, og da 80 — 90 pct. af den hele stig- 

 ning var fuldendt, herskede et noget over to grader mildere klima 

 end nutidens. I denne tid gik skoggrænsen^) i det sydlige Norge 

 350—400 meter'-) høiere end i nutiden, og snelinjen laa saa høit, 

 at alle bræer her var smeltede væk. Landet var da, praktisk talt, 

 i sin helhed isfrit. Hei* herskede dengang klimatiske forholde som 

 i det nordlige England eller i det sydlige Skotland i nutiden. Under 

 denne milde tid blev landets hævning afbrudt af en sænkning paa 

 8 — 10 m. Efter denne forholdsvis kortvarige sænkningsperiode har 

 hævningen igjen fortsat, og aarets middeltemperatur er aftagen med 

 vel to grader. Saavidt det kan sees, har temperaturens synken i 

 det sidste tidsrum været i det hele tåget nogenlunde jevn. 



^) Kekståd, Skog-græiisens og snelinjens større høide tidligere i det sydl. 

 }'.'orge (Norges geol. Unders. Aarb. f. 1903). 



2) Hansen (Landnåm i Norge, s. 52) mener, jeg har sat skoggrænsens syn- 

 keu noget for høit. Han anslaar den til omtrent 300 m. i gjennemsnit; men da 

 han ikke angiver de liøidemaalinger, hvorpaa dette anslag baseres, kan man ikke 

 nærmere kontrollere det. 



