1906] Iagttagelser fra terrasser og strandlinjer i det vestl. og nordl. Norge 45 
ikke holder stik. Det kan vi se af terrasserne, og for den post- 
glaciale tid er det ogsaa paavist, at hævningen er bleven afbrudt 
af én sænkning. Baade paa grund heraf og af andre forhold maa 
vi derfor antage, at hævningen i det hele taget har været lang- 
sommere i den periode, der ligger nærmest forud for nutiden, end 
i de tidligere afsnit af tidsrummet mellem istidens afslutning og vor 
tid. Følgelig indser vi, at 23—25 000 aar maa være en minimums- 
værdi for det tidsrum, som er forløben siden istiden. MHertil kom- 
mer endvidere, at klimatet maatte være bleven forholdsvis mildt paa 
den tid, da isdækket var smeltet væk fra øvre Aardal. Dannelsen 
af terrassen ved Moen begyndte med andre ord noget efter istidens 
afslutnine. 
Der er opstillet mange beregninger over længden af den tid, 
som er forløben siden istiden, men med temmelig afvigende resul- 
tater. 
BrøGGER!) anslaar tidsrummet fra maksimum af sænkning (ved 
slutningeu af istiden) til vor tid til 18600 aar. Prnck?) sætter 
efter NÖkrscas grundige undersøselse af lagene ved Schweizerbild 
nær Schaffhausea tiden fra Böhlstadiet, en fremrykningsfase under 
sidste afsnit af istiden, og til vor tid til 24000 aar. Den bekjendte 
geolog A. Hem?) i Zirich slutter af de mængder grus og slam, 
elvene Muotta og Reuss har afsat i sine deltaer i Vierwaldståtter- 
sjøen, at der er gaaet omtrent 16000 aar, siden isen trak sig til- 
bage fra de store indsjøbækkener som Vierwaldståttersjøens. Denne 
beregning grunder Heim paa en række maalinger af den aarlige af- 
sætning af grus og slam fra de nævnte elve. 
HANsEN*) finder som middel af 30 forskjellige bestemmelser 
9400 aar for tidsrummet siden istidens afslutning. WRriGHT*) slut- 
ter af Niagara- og St. Anthony fossenes tilbagerykning, at der ikke kan 
være gaaet mere end 10000 aar siden istiden, og WARREN UPHAM*) 
anslaar denne tid til 7—10000 aar. Hess”) sætter tidsrummet fra 
maksimum af sidste istid til vor tid til 29000 aar. 
1) BRØGGER, Strandlinjens beliggenhed under stenalderen, N. G. U., no. 4, 
s. 290 (Kria. 1905). 
2) PENCK und Bröckner, Die Alpen im Eiszeitalter, s. 426. 
3) Hem, Uber das absolute Alter der Eiszeit (Vierteljahrsschr. der Natur- 
forsech. Gesellsch. in Zirich, XXXIX Jahrg. 1894, H. 9). 
4) HANsEN, Menneskeslægtens ælde, 3. 315 (Kria. 1899). 
5) WRIGHT, Nature, vol. 44, 1891, s. 480. 
6) WARBEN UPHAM, Nature, vol. 50, 1894, s. 199. 
7) Hess, Die Gletscher, s. 381 (Braunschweig 1904). 
