1906] Nogle notiser fra et spækhuggerstæng ved Bildøstrømmen. 9 
som jo skal være karakteristisk for Orca eschrichti, til den fuld- 
stændige mangel af en saadan kile, som skal udmerke Orca gladia- 
tor. Denne kile lader sig derfor vanskelig benytte som nogen paa- 
lidelig artskarakter. 
Allerede 1 ,Skandinavisk Fauna (p. 606) gjør NirLsson opmerk- 
som paa, at orcahannernes rygfin synes at være høiere end hunner- 
nes, hvad ogsaa senere forskere har bekræftet. Denne forskjel viser 
sig ikke alene hos de fuldt udviklede dyr, men ogsaa hos ungerne, 
selv hos de nyfødte, kan den paavises, om den end hos dem er mindre 
iøinefaldende. Mens forholdet mellem rygfinnens høide og dyrets 
totallængde var 1:13.21 hos den af Gunp»rera beskrevne nyfødte 
hun, fandt jeg hos en nyfødt han kun 1:11. Det samme fandt jeg 
forøvrigt ogsaa hos en nyfødt hun. Hos den voksne hun er for- 
holdet 1: 8S—9, undtagelsesvis synes den endog at kunne være 1 : 10, 
hos den voksne han derimod 1:5—6, muligens endog hos meget 
gamle hanner 1:4. Forskjellen mellem hunnernes og hannernes 
rygfin fremgaar forøvrigt tydeligst af hosstaaende tabellariske sam- 
menstilling (se pag. 10). 
Det er ikke alene rygfinnens forhold til dyrets totallængde, 
som ændres med alderen, ryyfinnen skifter samtidig form. Hos den 
nyfødte han er finnen sterkt bagoverliggende, dens basale længde 
er større end dens høide, dens fordre rand er konveks, dens bagre 
konkav. Lidt efter lidt faar imidlertid rygfinnen en mere triangulær 
form med baade den fordre og den bagre rand retlinjet. Finnens 
høide blir større end dens basale længde. Den forandring, som 
rygfinnen er underkastet med alderen, fremgaar forøvrigt tydeligst 
af hosstaaende rids (fig. 2), som viser rygfinnen hos en nyfødt hun 
(€), en aarsgammel (b) og en gammel han (6.45 m. 1.) (å). Saavel 
hos den unge som den gamle hun er rygfinnen bagoverliggende med 
den fordre rand konveks, den bagre konkav. Hos den gamle hun 
er dog finnen paa grund af dens relativ større høide noget mere 
opadrettet; den minder nærmest om finnen hos ganske unge hanner. 
Hos den gamle hun er finnens høide kun ubetydeligt større end 
dens basale længde. 
En af de gamle hanner i det her omhandlede stæng var alle- 
rede paa lang afstand let kjendelig ved, at den stadig holdt rye- 
finnens spids bøiet tilhøire. Da dyret var harpuneret, viste det sig, 
at dette skyldtes, at finnens barre rand 55 cm. under spidsen var 
beskadiget i en længde af 20 cm., indenfor hvilket der paa finnens 
høire side var en ca. 6 em. høi vorteformig fortykkelse. Midt over 
