8 J. Sparre Schneider. [No. 1 



større fuldkommenhed end i 1874. Han har ikke alene gjenfundet 

 største parten af de før kj endte arter, men ogsaa en mængde for- 

 mer, som tidligere var undgaaet min opmerksomhed, og senere har 

 jeg ligeledes faaet tilsendt en hel del Coleoptera, hvoraf ikke faa 

 fattedes i min fortegnelse. 



Ekskursionerne i 1896 blev fordelte nogenlnnde rigeligt til hele 

 byens periferi, saaledes samledes i Gravdal, Solheimsviken, ved Fjøs- 

 anger, Hop, Tveteraas, Nestun, i Heidalen, Isdalen, Salhus, paa 

 Ask, Strømsnes, i Strudshavn, Fjeld og Tellevaag paa Store Sar- 

 tor, men oftest dog ^omkring Hop og paa Askøen. som ubetinget 

 frembyder de bedste lokaliteter. Navnlig tror jeg, at Askøen i 

 høi grad vikle vise sig lønnende for en systematisk unclersøgelse, 

 og specielt i Strudshavn gjorde saavel jeg selv som Lie-Petteesen 

 nogle af vore aller interessanteste fund. 



For at give de faunistiske optegnelser elet rette relief kræves 

 detaljerede lokalitetsbeskrivelser og en nøiere udredelse af traktens 

 fysiske forholde, dens geologi og flora, men af flere grunde har jeg, 

 skjønt ugjerne, helt se et mig nødsaget til at sløife dette kapitel. 

 Yistnok bevarer jeg de fleste indtryk i en trofast hukommelse, men 

 ikke altid skarpt nok til at være en sikker fører for den for for- 

 holdene fremmede, medens den med egnen fortrolige vil finde vei- 

 ledning nok i tekstens bemerkninger, og hvad de geologiske og 

 floristiske forholde angaar, da vikle det krævet mere tid, end jeg 

 raader over, at sætte mig ind i den herhen hørende literatur. 



Jeg skal alene bemerke, at i de mere end 30 aar, som nu er 

 hengaaaet, siden jeg begyndte at streife omkring i Bergens omegn, 

 har naturforholdene i visse mon undergaaet ikke ubetydelige for- 

 andringer. Ikke alene har den sterke bebyggelse inden byens gram- 

 ser udslettet alle de gamle samlesteder, maaske alene med undta- 

 gelse af „bosdungen"s noget ofyse omgivelser, men ogsaa i den 

 videre omegn har kulturen optaget en stor del af vore gamle fin- 

 desteder, nemlig lyngmarkerne med de mosegroede stene og knauser 

 paa Damsgaard og mellem Solheims-, Haukelands- og Fjøsanger- 

 vand, og ligeledes er meget af Fløifjeldets fod indgaaet i private 

 indhegninger. Herved er visselig mange interessante former udryd- 

 dede paa de gamle lokaliteter og bliver at søge paa lignende ter- 

 ræn i den videre omegn, men paa den anden side vil det utvilsomt 

 vise sig, at den sterke beplantning af før aldeles nøgen mark har 

 begunstiget udbredelsen af arter, som er bundne til bar- og løvskog, 

 og det er troligt, at faunaen vil være undergaaet en ikke uvæsent- 



