14 ,J- Sparre Schneider. [No. 1 



insektliv udslukket paa den skandinaviske halvø, om ikke et eller 

 andet haardført væsen kan tænkes bevaret paa „nunatakkerne", som 

 man har seet det paa Grønland, men saasnart kystrandene blev 

 fri, har indvandringen tåget sin begyndelse, og først har vi da 

 fra alle kanter faaet tilbage de arktiske elementer, som i hin 

 fjerne tid maa antages at have holdt sig i nærheden af brækan- 

 terne. Gaadefuld er sammenhængen mellem den cirkumpolare 

 fauna, som vi har baade paa vest- og østsiden af det nordatlantiske 

 hav, eftersom forbindelsen ikke kan være indledet fra øst; thi 

 Grønlands (og Labradors) arter er for en stor del identiske med 

 Finmarkens, medens ialfald den nule vende fauna ved Behringsstræ- 

 det har en helt anden karakter. Kan man forene disse uhyre 

 sprang med den nuværende fordeling af land og hav? Jeg byder 

 geologerne denne nød at knække: Den merkværdige dagsommer- 

 fugl Argynnis improba er først kjendt fra Amerikas polarøer, saa 

 blev den i 1879 tåget i en fjord paa østsiden af Novaja Semlja, og 

 i juli 1893 fangede jeg 10 eksemplarer paa Lihammeren ved Altevan- 

 det! Og Draba crassifolia har vel ogsaa en rar saga at berette. 1 ) 

 Endel af vor arktiske fauna har vi dog paaviselig faaet fra øst, 

 og fra samme kant maa vi fremdeles tænke os en paagaaende ind- 

 vandring af sibiriske elementer (Phylloscopus borealis). 



At de subarktiske elementer har været de næste i rækken, 

 synes natur ligt, de udgjør jo hovedmassen af Norges insekter, men 

 i tidsbestemmelsen af de 4 følgende gruppers indvandring har vi 

 for insekternes vedkommende neppe noget direkt bevismateriale, 

 saaledes som de floristiske forhold yder, dog er der vel ingen grund 

 til at tænke sig rækkefølgen at være en anden end den, Bl ytt 

 hæv der: Efter den subarktiske kom den boreale, derefter den 

 atlantiske, saa kom den subboreale og tilsidst den sub at- 

 lantiske. 



De store sprang i udbredelsen af de forskjellige grupper, som 

 Blytt visselig med rette tilskriver frem- og tilbagerykninger under 

 tørrere og fugtigere perioder, er ogsaa lette at paavise for insek- 

 ternes vedkommende og har vel sin aarsag i de samme fænomener, 

 selv om de endnu ikke som for planterne direkte har kunnet paa- 

 vises i levninger fra lerlag, torvmyrer og kalktuffer. Det eiendom- 



1 ) Man kan selvfølgelig tænke sig disse som relictformer fra en fælles 

 tertiær (præglaeial) circumpolarfauna, og forudsætningen er da et tidligere sam- 

 menhængende polarland, cfr. W. Pettersen: Die Lepidopteren- Fauna d. arktischen 

 Gebietes von Europa u. die Eiszeit (St. Petersburg 1887). 



