1901] • Coleoptera og Lepidopteva. 139 



20. A. aglaja L. 



Almindelig omkring Bergen; 13de juli 1896 saaes den i antal 

 paa Holsenø. I 1871 har jeg den noteret som funden 24de juni, 

 men det foresvæver min erindring, at den i 1869 blev seet tidligere, 

 dagbogen for dette første aar er desværre gaaet tabt. 



Udbredt over hele landet, kun fra Stavanger amt er den ikke 

 noteret, og heller ikke er den bemerket paa den store strækning 

 fra Trondenes til de indre distrikter af Sydvaranger. Overalt, selv 

 i de nordligste landsdele, bevarer aglaja sit typiske udseende. 



Slægten Argynnis er saaledes yderst svagt repræsenteret ved 

 Bergen, medens der i det arktiske Norge gives lokaliteter, hvor 9 

 arter forekommer paa et meget begrænset omraade, selv det tarve- 

 ligt udstyrede Tromsø har dog endnu 5. Naar det ikke skulde 

 lykkes at paavise selene, ved jeg ikke at nævne nogen anden art, 

 som endnu kunde ventes ved Bergen. Paa Yoss flyver vistnok 

 niobe, men Yoss har et varmt oplandsklima og en med østlige for- 

 mer sterkt opblandet fauna. 



21. Erebia lappona Esp. 



Sparsom paa de høieste af Bergens fjelde. Yi saa først nogle 

 stykker øverst oppe paa Ulrikken 23de juni 1874, senere har Lie- 

 Petteksen fundet den saavel her som paa Blaamanden, men hvor 

 lavt den stiger ned, faar senere undersøgelser udrede. Jo længere 

 mod nord, nb. i lavlandet, desto tidligere falder flyvetiden; jeg har 

 saaledes ved Tromsø seet den allerede 2den juni, i Schweiz derimod, 

 hvor den neppe gaar ned under 4000', begynder flyvetiden først i 

 slutningen af juli. 



Som et arktisk-alpinsk insekt fattes den selvfølgelig i lavlan- 

 det i det sydlige og centrale Norge, men hvor f j eldene naar en 

 tilstrækkelig høide, vil den neppe nogetsteds søges forgjæves, dog 

 er den først paa Tromsø høide ligesaa almindelig i lavlandet som 

 tilfjelds. Siebke opgiver den endog at være funden paa Ekeberg 

 ved Kristiania, ellers er den vel neppe nogetsteds i det sydlige 

 Norge bemerket, før skoggrænsen nogenlunde er naaet. 



Om end underkastet en betydelig individuel variation fremby- 

 der dog lajipona ingen udprægede lokalracer. Eksemplarer fra 

 Schweiz og Pyrenæerne har temmelig det samme udseende som de 

 norske, kun har de arktiske individer ofte ingen eller kun utyde- 



