1901] Oplysninger om seiens vekst og aate. X3 



som i slutningen af oktober iagttaget en torskeunge med copepoder 

 i maven, men dette er undtagelser. I materialet fra Turø ( 5 /i2 1900) 

 viste det sig saaledes, at aarets seiunger fremdeles for en stor del 

 le vede af planktonorganismer, mens aarets kuld af torskeunger kun 

 havde bundformer i sin mave. I sin almindelighed kan man sætte, 

 at seien i det første aar af sit liv tager tiltakke med dagens plank- 

 toniske kost. Er det meget af copepoder, linder man i regelen 

 mange copepoder i mortemaverne, forekommer fiskerogn i mængde, 

 gir den sig ogsaa tilkjende paa samme vis, osv. — ■ 



I en liden mave af seimort fra Bålstad ( 21 / 4 1896) talte jeg 

 200 hele rognkorn, men ved siden af forekom der adskillige, som 

 var sammenpressede og halvt fordøiede. Desuden fandtes i samme lille 

 mave eirrijyedia -I&rYQr i mængde samt nogle eksemplarer af en cope- 

 pod. Udover høsten og vinteren udgjør copepoder en væsentlig del 

 af næringen, og den fattigdom paa copepoder, som planktonet i de 

 øvre lag op viser i maanederne februar, mars og april, erstattes del- 

 vis ved fiskerogn, cypris- og nauplhts -stadier af cirripedier. Der er 

 grund til at antage, at de cirripedia-lwvvc, som optræder i saadan 

 mængde i mars og april- hidrører fra arten Balanus Udanoides, men 

 for tiden kan jeg ikke sikkert sige, at saa er tilfældet. 



At seiungerne kan overkomme meget i retning af at snappe 

 copepoder faar man et tydeligt begreb om ved at høre, at jeg i en 

 enkelt mave har talt 6250 middelstore eksemplarer af arterne Cala- 

 nus finmarchicus, Centropages typicus og Anomalocera patersoni ( s /io 

 1900, Turø). — 



Det fremstiller sig nu naturligt det spørgsmaal, hvad ældre 

 (mere end aarsgairle) individer af seien lever af. Collett (1, p. 

 111) omtaler, at seien er gjenstand for et vigtigt fiskeri udenfor de 

 romsdalske kyster, naar den i vintermaanederne kommer under land 

 for at jage vaarsilden og dens yngel. Ligeledes omtaler nysnævnte 

 forfatter det fiskeri, som finder sted i Nordland og Finmarken i 

 sommermaanederne, da seien i begyndelsen efterstræber Mallotus 

 villotus, senere den i enorme masser optrædende Boreophausia 

 (Thysanopoda) inermls. 



I et senere arbeide skriver Collett (2, p. 66): 



„Det store fiskeri af denne art, der finder sted i Finmarken, 

 er for en væsentlig del betinget af Boreophausia inermis, idet fiske- 

 stimerne fortrinsvis søger hen til og holder sig der, hvor strømmen 

 har drevet disse dyr sammen. Mangler denne næring, tåges andre 

 pelagiske crustaceer saasom calanider, etc. ; derimod tager den om 



