H. Schetelig. [Nb. 5 



Bopladsen har imidlertid en ganske betydelig udstræknnig, og' 

 dette aars undersøgelse har langtfra været udt ømmende. Jeg tror 

 dog, at bostedets karakter i hovedtrækkene er bragt paa det rene ; 

 og jeg har derfor ment. at denne redegjørelse vil have sin betyd- 

 ning, selv om den paa mange punkter kan trænge til at udfyldes 

 ved fremtidige undersøkelser. 



Den sydligste del af B ømme lø en, hvor fjeldet Odne hæver 

 sig til en ganske anselig høide, er næsten helt omflydt af sjøen. 

 2 lange bugter. Lange v a ag fra NØ. og Eid sva ag fra SV. 

 skjærer sig incl, og kun et lavt eid hindrer dem i at mødes. Den 

 lave dalbund, som her fører over fra sjø til sjø er flad og myrlændt, 

 men nu for en stor del grøftet og brudt til ager. 



Syd for Langevaagens bund er der en langstrakt myr, Sokke- 

 myren, som skilles fra den inderste vik af vaagen ved et bakket 

 fjeldstykke, paa dette steel optil 8 m. høit. Myren er ca, 130 m. 

 lang og strækker sig parallelt med vaagens hovedretning som en 

 jevn flade med svagt held i retning af stranden, i en høide af 3 — i 

 m. over almindelig, nuværende vandstand. 



Det hosføiede rids vil give et begreb om situationen. 



Paa dette landstykke lindes spor af stenaldersfolks virksomhed 

 paa flere steder i dalbunden ind for den inderste vik af Langevaag, 

 et par steder ved Sokkemyrens kant og paa høiden mellem myren 

 og bunden af vaagen; desuden kunde lignende forhold iagttages i 

 en netop anlagt have paa gaarden Eide, ind for Eidsvaagens bund. 

 Findestederne er paa ridset merket med mørk skrå veiing, med und- 

 tagelse af det sidstnævnte, som ligger et godt stykke længer mod SY. 



Forekomsten er paa alle steder ensartet og let kj endelig; 

 redskaber, emner, slagsten o. s. v. liavde stadig samme præg, lige- 

 som stenart og arbeidsmaade ikke frembød nogen kj endelig forskjel. 

 Alle de fremkomne sager er saaledes samtidige og bør behandles 

 som et samlet fund. 



Til undersøgelse valgte jeg et stykke ved Sokkemyrens vestre 

 kant, hvor eieren i en nylig opbrudt ager liavde fundet jorden sær- 

 lig rig paa stensager. Et større jordstykke laa endnu urørt og var 

 nu tørlagt ved myrens grøftning. Under torven, som her var 25 

 til 30 cm. tyk, strakte det oldsagf ørende lag sig langs myrens kant 

 i en. længde af omtrent 50 m. og udover myren i en bredde af 

 8—9 m. Længer ude var mvren me^et dybere, 02' det var der 



