O. J. Lie-Pettersen. [No. 8 



Hos os gaar de alpine former med den voksende bredde stadig lavere 

 og* lavere nedover fjeldsiderne, saa at vi ved grændsen af det ark- 

 tiske omraade endog linder dem helt nede ved havet. Jeg skal i 

 denne forbindelse minde om, at selv et saa udpræget alpint insekt 

 som Psodos corasine i det vestlige Norge er paatruffet helt nede i 

 lavlandet og at de fleste af høifj eldets rhopalocerer samtidig er 

 almindelige lavlandsf ormer. Og selv for de mere udpræget alpine 

 arter er høidegrænsen, ialtfald paa Vestlandet, yderst vanskelig for 

 ikke at sige umulig at angive. Da imidlertid som foran bemerket 

 den entomologiske høifj elds forskning hos os endnu kun har kun- 

 net skaife liden rede i disse forholde skal jeg i nærværende 

 redegjørelse ikke gaa nærmere ind herpaa, særlig da jeg til løsnin- 

 gen af disse spørgsmaal kun har et ringe bidrag at yde. Derimod 

 skal jeg, idet jeg her skal redegjøre for de foreløbige resultater af 

 mine forrige sommer (1900) foretagne undersøkelser af Hardanger- 

 viddens sommerfuglefauna, fæste opmerksomheden ved en anden 

 overensstemmelse mellem det sydlige Norges alpine og den arktiske 

 fauna, den nemlig, at de her forekommende former er tilbøielig til 

 at optræde i et forbausende stort antal individer. De forholdsvis 

 faa former, som har formaaet at lempe sig efter de ugunstige kli- 

 matiske forholde — den lave gjennemsnitstemperatur, nedbørens 

 mængde og beskaffenhed, den langvarige snebedækriing og den sta- 

 dig herskende blæst - - har nemlig her til gjengjæld et langt videre 

 felt at brede sig paa end i lavlandet med sin større formrigdom og 

 deraf følgende skarpere konkurrance mellem arterne. Og hertil 

 kommer ogsaa som en særdeles vigtig omstændighed, at dette ogsaa 

 er tilfældet med floraen, hvoraf jo som bekjendt insektfaunen paa 

 det nøieste er afhængig. 



Der er heller intet indtryk, som i den grad har fæstet sig i 

 min erindring fra mit ophold i den af Bjoreia gjennemstrømmede, 

 ved sin naturskjønhed og rige vegetation udmerkede Syssendal, end 

 den enorme rigdom paa individer, hvori enkelte sommerfuglearter 

 her optraadte. Man faar en svag forestilling om det liv, der myl- 

 drede mellem lyng, dvergbirk og vidjekrat og over de rigt blom- 

 stersmykkede marker, naar jeg her vil anføre, at jeg om aftenerne 

 eller paa regndage i flæng kunde plukke græsstraa eller blomster, 

 hvorpaa der sad lige op til 8 eksemplarer af Lycæna argyrognomon, 

 eller naar jeg meddeler, at jeg paa en forholdsvis liden tue af den 

 almindelige røslyng (Calluna vulgaris) kunde tælle op til henved 

 et halvt hundrede individer af denne sommerfugl. Jeg har vistnok 



