8 0. J. Lie-Petiersen. [No. 8 



art var let at faa øie paa, naar den sad urørlig med sammenklap- 

 pede vinger. 



Ogsaa for vinden synes dagsommerfuglene paa høifj eldet at 

 være mere ømtaalige end i lavlandet. Selv ved forholdsvis ringe 

 vindhastighed holdt de sig nemlig oftest rolig, eller de var kun paa 

 lunere steder i bevægelse. Paa saadanne dage var det for eksem- 

 pel let- at fange Arg. aglaja, som da nemlig for det meste kun svæ- 

 vede forholdsvis rolig fra blomst til blomst og gjerne sad længere 

 tid og sugede paa kurvplanterne eller med udbredte vinger solede 

 sig i bakkerne. 



De samme forholde, som her er omtalt for dagsommerfuglenes 

 vedkommende, gjør sig ogsaa delvis gjældende i de andre af de 

 sommerfuglegrupper, som jeg fandt repræsenteret paa Hardanger- 

 vidden. Saaledes er de to her forefundne sværme Zggæna exulans og 

 Macroglossa stellatarum ligesaa udpræget heliophile som nogen egte 

 rhopalocer-art, og var end Z. exulans ikke saa talrig som enkelte 

 af de i det foregaaende omtalte dagsommerfugle-arter, saa sværmede 

 den dog omkring blandt lyngen og i dvergbirkesnarene i ganske 

 betragtelige mængder særlig i de mellem 2500 og 4000 fod belig- 

 gende lyngmarker og paa bjergskraaningerne, hvor jeg saa den besøge 

 Silene acaulis og Pedicularis lavponica. 1 ) 



A f Macroglossa stellatarum, der ikke vides tidligere iagttaget 

 paa Vestlandet, fangede jeg kun et eksemplar 16de juli paa en 

 bergskraaning ovenfor Fosli hotel. Eksemplaret, der var ganske 

 friskt, observeredes en stund at omsværme en større ansamling af 

 Aconitum, paa hvilket det ogsaa fangedes, medens det svævende 

 sugede honning af blomsterne. 



Blandt spinderne saa jeg ingen optræde i større antal, men at 

 der ogsaa inden denne gruppe findes arter, som under gunstige 

 omstændigheder er tilbøilig til masseoptræden, beviser en privat 

 meddelelse til mig fra hr. J. Ha våas, som i 1899 bereiste „ Vidden" 

 i egenskab af botaniker. Hr. Havaas skriver nemlig, at han flere 

 aftener saa det „ vrimle over engene af en lys sp inder." som han 

 antog maatte være Hepialus humuli. Senere har hr. Havaas mundt- 

 lig meddelt mig, at denne spinder, som det nemlig ganske rigtig 

 viste sig at være, var overordentlig talrig paa engene paa gaarden 

 Garen i Syssendalen, hvor jeg ligesom ved Fosli hotel ogsaa gjen- 



J ) I mit arbeide over Vestlandets Bombus- og Psity rus -arter (B. M. Aarb. 

 1900) staar denne plante urigtig anført som P. septrum carolimim, hvilket jeg 

 herved benytter anledning til at rette. 



