1901] Lidt om udbredelsen af nogle af vore sjeldneste vestl. levermoser. 7 



til 450 m. Sammen med den vokste i flere af tuerne Scapania 

 omithopodioides. 



Videre mod nord viser den sig igjen ved Os syd for Bergen, 

 paa Møsnuken, hvor den lindes ialfald paa to forskjellige steder i 

 rigelig mængde i en høide af 350 og 500 m., beggesteds sammen 

 med Scapania omithopodioides (forfatteren 1900). 



Længere mod nord optræder den først igjen i Gulen i Bre- 

 manger, hvor jeg fandt den sidste sommer i dalen indenfor Indre 

 Husevand, i en kolossal tue blandt Racomitrium lanuginosum, 

 mellem klippeblokke i en ur, sammen med en lignende diger tue af 

 Scapania omithopodioides, her kun 50 meter over havet. 



Videre findes den ved Rugsund i Nordfjord, paa fastlandet paa 

 to steder, det ene sted i mængde (mellem Bakkefjeld og Raudals- 

 kammen), 350 til 500 m. o. h. Det var her, den første gang i Norge 

 blev funden af Kaalaas, i 1888. Den findes her ogsaa paa jRug- 

 sundø, nær toppen af Tuva, 500 m. o. h. (forf. 1900). 



Det nordligste voksested er fjeldet Sandhornet i Volden paa 

 Søndmøre (Kaalaas 1892), i stor mængde 450 til over 600 m. o. h. 



Denne art er ogsaa næsten bestandig steril; dog er den baade 

 i England og i Norge (Sandhornet) funden med perianthier, om end 

 saadanne forekommer meget sjelden. 



I Storbrittanien synes arten nu at være adskillig sjeldnere end 



Norge. Peaeson opgir den kun for tre steder (Loch Avon, Clova ; 



Braemar; Ben Mac Dhui), alle i East Highland, Skotland, i løse 



tuer („loosely entangled tufts"). Hos os kan tuerne være store, 



meget kompakte. 



Udenfor Norge og Skotland opgives arten kun for „Danubian 

 provinces", Spetjce if. Peaeson. Rigtignok angives den i Synopsis 

 Hepaticarum 1 ) for et par steder i Mellem europ as fjel de, men synes 

 at være forvekslet med den først senere som ny art opstillede 

 Jungermania Beichardtii, saaledes ialfald i Steiermark (sammenlign 

 Beeillee: Die Lebermoose Steiermarks). 



3. Pleurozia cochleariformis (Weiss) Dum. 



Denne vor største og vakreste levermos, der ofte forekommer 

 i tuer af en forbausende størrelse, blev hos os først opdaget af 



x ) Gottsche, Lindenberg og Nees von Esenbeck: Synopsis Hepaticarum. 

 Hamburg 1844. 



