8 E. Jørgensen. [No. 9 



Ahnfelt og Lindblom i 1826 i Lyse i .Stavanger amt. Den har 

 saaledes i lang tid været kjendt som norsk; men det var dog først 

 Kaalaas, som skaffede os mere rede paa dens udbredelse. 



Den hidtil bekj endte sydgrænse hos os er Ørsdalen ovenfor Eger- 

 sund, hvor den blev funden af mig sidste sommer paa dalens syd- 

 side (paa nordskraaninger) under f j eldet fleresteds, især i mængde 

 paa fugtige, mindre steile berg overklædte af bærlyng og sump- 

 moser, i ringe høide over dalbunden. Da den vokser her i mængde, 

 er det sandsynligt, at den ogsaa vil lindes i de syd herfor liggende 

 fjeldtrakter, dog neppe langt søndenfor. 



Det næste voksested nordover er det store felt ved de sydlige 

 fjorde '■, i Ryfylke, hvor den er funden saa mange steder, at dens 

 udbredelse her næsten maa betragtes som kontinuerlig, og hvor den 

 paa de fleste steder forekommer i store masser: Dirdal (Kaalaas), 

 Frafjord (Bryhn, E. Nyman), her i stor mængde langt inde i dalen 

 ved Mofossen (forfatteren 1899); Helle (forfatteren 1901), i det 

 lange dalføre, der gaar parallelt med Frafjord og Lysefjord, især i 

 stor mængde langt inde (i Indredalen), mellem og paa klippeblokke 

 i de storstenede urer, som findes her, og paa de bratte fjeldvægge 

 i dalens indsnevringer, ofte sammen med Scapania ornithopodioides; 

 fleresteds ved Fossan (Kaalaas); et par steder i Lyse (Kaalaas) 

 samt i Aardal, ved Svaberg i dalens ydre del (Kaalaas). 



Utvivlsomt findes den meget mere udbredt i dette strøg, ogsaa 

 i Aardal og nordenfor. 



Yidere nordover er den fundet sparsomt i Tysseskaret paa 

 Stordø, 450 m. o. h., her med han- og hunblomster samt unge 

 perianthier (Kaalaas). 



Længere nord er den hidtil kun funden i Gulen i Bremanger, 

 hvor jeg fandt den sidste sommer i store masser paa fjeldskraaningen 

 vest for Indre Husevand, ■ fra faa meter over havet opover. 



I udbredelsen af denne art er der saaledes et merkeligt sprang, 

 idet den synes at mangle paa hele strøget mellem Stordø og Florø. 

 Mange af fjeldpartierne her er nu saa godt undersøgt, at man kan 

 være vis paa, at hvis arten her overhovedet findes, maa den i hvert 

 fald være sjelden. 



Høiden over havet er gjennemgaaende adskillig mindre end for 

 de to foregaaende arter. Helt ned til havet forekommer den vist- 

 nok meget sjelden; men den træffes dog fleresteds temmelig lavt. 

 Den synes at forekomme i størst masse og bedst udvikling i en 

 høide af 100 å 150 meter, medens en saa stor høide som i Tysse- 



