1910| De norske busk- og bladlaver. 27 
Apothecier langs bægerranden eller paa en bægergren, som 
gjerne er kortere end selve podetiet. 
Almindelig, især paa mosgrodd sten i fugtig skog. Apothecier 
er ikke saa almindelige som hos var. stemmatima. 
ArnoLD 1091; Craup. & Harm. 224; Frx.: D. Lich. 17; E. Frizgs 81; 
Havaas 94; RABH.: Lich. Eur. 308; Tuck. 37. 
» Typisk" utviklet er de to former lette at adskille. Men de forbindes ved 
mellemformer, som kun har den øvre del av podetiet støvet. var. pleurota er 
kanske kun en voksestedsmodifikation, betinget av fugtighet. 
11. Cladomia amauroeræt (FLK.) ScHÆR. 
Vokser i løse tuer. Podetierne slanke, høie (5 til 10 å 
15 cem.), grenet, enten gaffelsrenet eller med korte tynde utspær- 
rede sidegrener. Oftest med et kort bæger, hvis rand kan være 
hel eller mer eller mindre takket eller like til bunds optliset. Bægret 
undertiden kort grenskytende. De bægerløse podetier langt tilspidset. 
Barken hornagtig, aldeles glat, sraagrøn, netformet opsprukket, 
saa at det indre hvite lag sees; stykkevis sees barken endog kun 
som grønne flekker paa dette. Uten huller i grenhjørnerne; der- 
imot har podetierne her og der lange sprækker. Podetierne er 
uten skjæl; de basale forsvinder tidlig. Podetierne ved basis 
sorte, bortdøende, holdes vedlike ved nye grener fra den øvre del. 
Apothecier ikke almindelige, i bægerranden, temmelig smaa, 
flate-konvekse, lysebrune. 
Sjelden i det sydlige lavland, almindeligere opover dalene og 
tilfjelds. Mosklædt sten o. lign. 
Ekss. Anzr: Clad. Cisalp. 11, A—D, Erennu 37, E. Frizs 347, Harm. Lich. 
Gall. rar. 21, Havaas 90, 91, Herr 297, 801—802, Norm. & Nyr. 82—84, 
450; RaBpH. Lich. Fur. 265, Ream 95—98, 245—248; ScHær. 70, 272—273, 
Sommzrr. 161, SrenH. 201, Tucx. 130. 
12. Cladomia uneialis (L.) Wz». Horrm. (syn. U. stellata FLx.). 
Løst tuet. Podetierne store, skjøre, grove, jevntykke, di- 
kotomisk delt eller nedtil med korte, utstaaende sidegrener. Gren- 
hjørnerne oftest gjennemhullet. De sterile grenspidser mørkere, 
2—3 eller flerdelt, opret utstaaende. Uten bæger. Barken 
jevn, glat, graagrøn eller særlig optil srønflekket sraahvit. Uten 
soredier eller skjæl. | 
Apothecier sjeldne; smaa, blekbrune, paa drueklaselignende 
forgreninger. 
Almindelig paa aapne, fugtige, mosgrodde steder i skogen. 
Langs kysten og tilfjelds danner den mindre, tæt sammentrængte 
tuer med sterkere grenede, ofte avbrukne podetier (vinden). 
