40 | Bernt Lynge. - [Nr. 9 
& Nyc. 66, 426, 427; Ramm. Clad. Tab. 14, nr. 16, tab. 16, nr. 1—2; RaBn. 
Suppl. Tab. 16, nr. 38; Renm 34, 190, 325, 358, 396; RoH». & Scnu». 41; STeNH. 
1915 TPuee 123 prp. 
32. Cladomia degenerans (FLK.) SPRENG. 
Podetierne for det meste sterkt grenet, med eller uten 
bæger; bægret uregelmæssig opfliset, sjelden mer regelmæssig, 
det er da skjævt avskaaret med takket rand. Bægret hos de fleste 
former tæt grenskytende, grenerne atter grenet, med sekundære 
bægre eller tilspidset. Barken mot basis stykkevis avfal- 
dende, ellers med en smaanuppet overflate, idet den sprækker net- 
formig op og ruterne ved veksten fjernes fra hverandre. Fint og 
kort filtet mellem ruterne. Farven graagrøn eller brunlig sort, mot 
basis sort. Skjællene hos visse former talrike, hos andre næsten 
manglende; de er middelsstore og temmelig skarpt indskaaret. Over- 
siden graagrøn, undersiden hvit. Ingen farvning ved kalilut. 
Apothecier ikke sjeldne, smaa, sammenhopet, brune —brunsorte. 
Pyknokonider 5—10 = 1 p- (hos CO. gracilis er de bare 0.5 | brede). 
Almindelig paa tør grusjord, i urer, solbakker, skogbryn og 
lignende lokaliteter, ogsaa i skogen. 
Ytterst variabel. De opstillede former er neppe konstante og lar sig ikke 
skarpt avgrænse. De betegner vistnok kun yttergrænserne for de forskjellige 
variationsretninger. Sml. Wario: Mon. CuaD. II, p. 144. 
Ekss. Anzr: Clad. Cisalp. 18, A—D; Anu Lang 502; Arnor 977 b.c., 
1148; CLaUD. & HARM. 7, 456—458; Enri. 287; Frx. D. Lich. 110, 194; E. Frrzs 
54; Havaas 89 (f.); Herr 295, 808; NorrL. & NyL. 70—72, 429—431; RapH. 
Lich. Eur. 279, 299—301; Rasa. Clad. Tab. 16, nr. 1—4, tab. 17, vr. 512; tab. 
18, nr. 18—19, tab. 19, nr. 2; RarH. Suppl. Tab. 18, vr. 20 2 PET 
Rzam 31, 32, 67, 68, 83, 84, 88 a.—c. 115, 117—120, 203—206, 264—265, 300-— 
304, 397; ScHær. 274; StenmH. 190, 192; Tucx. 95. 
PI. I, nr. 13—14. 
33. Cladomia gracilescens (Frkr.) WA. 
(Syn. UC. lepidota Nyu.) 
Ligner habituelt UC. degenerans, men bægret er gjerne bedre 
utviklet, ofte opsprukket fliset og bægergrenerne gaar ut fra 
bægrets bund, ikke fra randen. Podetierne rikt skjælklædt til 
næsten uten skjæl eller med faa skjæl ved basis. Gulfarve ved 
kalilut. 
Apothecier som hos UC. degenerans. | 
Kjendt fra Karasjok og Varanger (Norman, bestemt av Hav- 
AAS) og fra Granvin (Havaas), Tronfjeld i Østerdalen. Kanske 
overset. pe 
116, 121. | ve 
Ekss. Frk. D. Lich. 111; Havaas 97; Norr. & NyL. 73; Renm 69, 70, Tre 
» 
9 
ø 
